Справа № 152/435/23
Провадження № 22-ц/801/1462/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року	Справа № 152/435/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Рибчинського В. П., Якименко М. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,
за апеляційною скаргою   ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 травня 2023 року у м. Шаргороді, суддею цього суду Славінською Н.Л., дата складання його повного тексту 04 травня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що відповідач є її батьком, а вона досягла повноліття та навчається на першому курсі денної форми навчання архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури, з терміном навчання – до 30 червня 2026 року. Вона потребує матеріальної допомоги для забезпечення основних життєвих потреб, однак під час навчання на денній формі не може піти працювати, щоб забезпечувати себе. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року у справі №152/609/17 з ОСОБА_2  стягувались аліменти на утримання  ОСОБА_1  в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 13 квітня 2017 року і до досягнення нею повноліття. Після досягнення нею повноліття стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося. На момент звернення з позовом до суду відповідач матеріальної допомоги доньці не надає, хоча він є працездатною особою і тому має можливість сплачувати аліменти.
Пославшись на викладені обставини, позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до 30 червня 2026 року, тобто до припинення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років у випадку навчання.
04 травня 2023 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 31 березня 2023 року і до закінчення навчання у Київському національному університеті будівництва та архітектури, тобто до 30 червня 2026 року, а у випадку припинення навчання стягнення аліментів припинити.
Не погодившись із ухваленим рішенням,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а провадження у справі закрити. Зокрема скаржник посилається на те, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, через  поганий стан здоров`я. Позивач навчається дистанційно, не відвідує  заклад освіти, а тому не витрачає значних коштів.  ОСОБА_2  витратив   200 доларів США для придбання комп`ютеру своїй дочці, що свідчить про те, що він надавав матеріальну допомогу ОСОБА_1 .Позивач не довів суду фінансову можливість відповідача надавати допомогу доньці. Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права було недопущено ОСОБА_2 у судове засідання для надання пояснень, захисту своїх прав.
Від ОСОБА_1  надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на те, що матеріальне становище відповідача дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, твердження скаржника про те, що навчання позивача відбувається дистанційно спростовується матеріалами справи, а також на те, що доводи відповідача про  порушення судом норм процесуального права, а саме з приводу недопущення його у судове засідання, є необґрунтованими, адже сам відповідач у відзиві на позов вказав, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. 
Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
         З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 квітня 2005 року (а. с. 7).
03 березня 2016 року в результаті обстеження головного мозку ОСОБА_2 у нього виявлено кісту шишкоподібної залози (а. с.45), а 24 травня 2017 року за результатами обстеження поперекового відділу хребта у відповідача виявлено остеохондроз поперекового відділу хребта (а.с.48).
З 12 квітня 2017 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що вбачається із копії виконавчого листа від 10 травня 2017 року, виданого у справі №152/609/17 (а. с. 8).
04 грудня 2021 року ОСОБА_2 встановлено діагноз – алергічний риніт, алергічний фарингіт, гіперактивність слизових дихальних шляхів, що вбачається із консультаційного висновку лікувально-діагностичного центру «Центр В» (а.с.42).
Відповідачем також надано копії медичних документів про те, що він має хворобливий стан здоров`я, у 1989 році, у 1994 році, у 2016 році, у 2017 році, у 2021 році звертався з приводу різних захворювань до Вінницької психоневрологічної лікарні ім. академіка О.І. Ющенка, де йому встановлено діагноз синдром тривожно-невропатичних розладів з розвинутими вегетативними пароксизмами, знаходився на амбулаторному лікуванні в Пеньківській дільничній лікарні, де у нього діагностовано залишкові явища перенесеної нейроінфекції, невростенічний синдром (а.с.29, 32).
21 листопада 2022 року ОСОБА_2 звільнений з посади охоронника у ТОВ «Охоронне агентство «Безпека ЛТД» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією першої та одинадцятої сторінок трудової книжки серії НОМЕР_2 від 31 липня 1986 року (а.с.26). 
23 березня 2023 року деканом архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури видана довідка про те, що ОСОБА_1 є дійсно студенткою цього закладу освіти, навчається на першому курсі денної форми навчання. Датою закінчення нею навчання є 30 червня 2026 рік (а.с.9).
23 березня 2023 року проректором Київського національного університету будівництва та архітектури видана довідка №80 з приводу того, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, навчання безкоштовне, вона отримує стипендію у розмірі 2 000 грн. щомісячно (а.с.52).
24 квітня 2023 року була сформована довідка із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на вказану дату ОСОБА_2 отримував доходи у виді заробітної плати у ТОВ «Охоронне агентство «Безпека ЛТД» з січня по листопад 2022 року (а.с.27).
З розкладу занять навчальної групи позивача, що міститься на офіційному сайті Київського національного університету будівництва і архітектури видно, що навчання ОСОБА_1 здійснюється у закладі освіти, оскільки навчальні пари відбуваються у аудиторіях навчального закладу (а.с.53-54).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення донькою 18-річного віку, продовження нею навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, зокрема на оплату харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів та наявність інших необхідних життєвих витрат, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 31 березня 2023 року і до закінчення нею навчання у Київському національному університеті будівництва та архітектури, тобто до 30 червня 2026 року.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, через поганий стан здоров`я апеляційний суд відхиляє у зв`язку з тим, що з долучених скаржником до матеріалів справи доказів не вбачається встановлення йому заборони праці та призначення довготривалого медикаментозного лікування.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач навчається дистанційно, не відвідує заклад освіти, а тому не витрачає значних коштів спростовуються матеріалами справи, зокрема розкладом занять навчальної групи позивача, що міститься на офіційному сайті Київського національного університету будівництва і архітектури, з якого видно, що навчальні пари ОСОБА_1 відбуваються у аудиторіях навчального закладу (а.с.53-54).
Доводи скаржника про те, що він витратив 200 доларів США для придбання комп`ютеру своїй дочці, що свідчить про те, що він надавав матеріальну допомогу позивачу, не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки дана обставина не підтверджена належними та допустимим доказами. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів суду фінансову можливість відповідача надавати допомогу доньці апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в розумінні вимог ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок спростувати доводи позивача та довести, в даному випадку, фінансову неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання. Натомість доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано.
Твердження ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи були порушені норми процесуального права, зокрема має місце недопущення його у судове засідання для надання пояснень, захисту своїх прав, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. 
05 квітня 2023 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області було роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач ОСОБА_2 має подати в строк для подання відзиву (а. с. 15-16). Дана ухвала була вручена відповідачу 14 квітня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 18).
Подаючи відзив на позовну заяву 28 квітня 2023 року, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наявність у нього права подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, таким правом не скористався, натомість у відзиві на позовну заяву зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність та вказав, що можливо через хворобу не зможе прийняти участь у судовому засіданні, тому вважає, що рішення судом може бути прийняте без його участі (а. с. 19-22).
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині. 
Скаржником не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього будь-яких інших обставин, за яких він не змозі виконувати обов`язок зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у визначеному рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року розмірі.
Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року – без змін.
Понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                        О. В. Ковальчук

Судді                                                                         В. П. Рибчинський 

                                                                М. М. Якименко