Справа № 756/14883/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6913/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.
 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Терещенко Тетяни Миколаївни, подану в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М., та апеляційну скаргу адвоката Романченка Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М., у цивільній справі №756/14883/21 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку,-
                                                  
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі по тексту - ПАТ «Промінвестбанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку. Зазначало, що ПАТ «Промінвестбанк» є власником гуртожитку загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 . В кімнаті НОМЕР_1 (площею 34,2 кв.м) цього гуртожитку проживає відповідачка ОСОБА_1 ПАТ «Промінвестбанк» є споживачем житлово-комунальних послуг та на підставі договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг, забезпечує експлуатацію гуртожитку. ОСОБА_1 у безпосередніх договірних відносинах з виконавцями житлово-комунальних послуг не перебуває, а тому повинна сплачувати тарифи за проживання в гуртожитку, встановлені банком. Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» від 21.02.2017 № 70-р встановлені тарифи на проживання у гуртожитку, зокрема, для працівників банку тариф складав 750,00 грн. Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» від 01.06.2018 № 226-р, збільшено тарифи за проживання в гуртожитку та з червня 2018 року тариф становив 1650,00 грн. 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади в ПАТ «Промінвестбанк», а тому із січня 2020 року повинна сплачувати за проживання в гуртожитку кошти в розмірі 5 600,00 грн. щомісячно. Однак, ОСОБА_1 порушує свої зобов`язання, за проживання в гуртожитку платить частково, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з січня 2020 року по червень 2021 року становить 71 650,00 грн. З урахуванням викладеного, ПАТ «Промінвестбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 71 650,00 грн. за проживання в гуртожитку, а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 8 277,60грн., а всього 79 927,60 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року в задоволенні позову ПАТ «Промінвестбанк» відмовлено.
ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» витрат на правничу допомогу, які вона понесла у зв`язку із розглядом цивільної справи. Розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на її користь становить 63 000,00 грн.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Терещенко Т.М., яка діє в інтересах ПАТ «Промінвестбанк», подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що 23 грудня 2019 року відповідач звільнена із займаної посади в ПАТ «Промінвестбанк», в зв`язку з чим, із січня 2020 року мала сплачувати за проживання в гуртожитку кошти в розмірі 5 600,00 грн. щомісячно. Натомість ОСОБА_1 продовжувала вносити щомісячну плату в розмірі 1 650,00 грн., встановлену для осіб, які є працівниками банку. Вважає, що судом першої інстанції помилково враховано положення Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території при обчисленні розміру плати за житлово-комунальні послуги, оскільки даний порядок поширюється на суб`єктів господарювання, які надають послуги, проте ПАТ «Промінвестбанк»не являється таким, а є споживачем послуг. Банком укладено ряд договорів із постачальниками щодо отримання житлово-комунальних послуг з метою обслуговування будівлі гуртожитку. Вказує, оскільки ПАТ «Промінвестбанк» є власником гуртожитку, а тому саме він встановлює плату за проживання з урахуванням витрат за житлово-комунальні послуги. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Адвокат Романченко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів позивача вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.  
Не погоджуючись з додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023, адвокат Романченко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 63 000,00 грн. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що між АО « Асоціація корпоративних і приватних адвокатів» та ОСОБА_1 було укладено договір №93-ПД про надання послуг з правової допомоги від 09 листопада 2021 року. Відповідно до акту №1 про надання послуг та отримання оплати за надання послуг від 30 січня 2023 року відповідачка понесла витрати на правову допомогу на загальну суму 63 000,00 грн., яка має бути відшкодована позивачем. При цьому суд безпідставно послався на те, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках даної справи, докази вартості робіт (послуг) адвоката, докази здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги та платіжний документ, що підтверджує оплачені послуги та розрахунок таких витрат.
Адвокат Мальована Т.В., яка діє в інтересах ПАТ «Промінвестбанк», подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника відповідачки вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.  
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Промінвестбанк» є власником об`єкту житлової нерухомості - гуртожитку загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року (т.1, а.с. 12-14).
Відповідно до довідки №72 з місця проживання та складу сім`ї і реєстрації від 23 грудня 2007 року ОСОБА_1 постійно зареєстрована в АДРЕСА_1 , та займає кімнату в гуртожитку НОМЕР_1 на 5 поверсі, який належить ПАТ «Промінвестбанк», та в якій прописані 3 члени сім`ї, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - чоловік та ОСОБА_3 - син. Вказані особи зареєстровані в даному приміщенні з 18 вересня 1992 року (т.2, а.с.105).
Таким чином, ОСОБА_1 із чоловіком та сином була вселена і проживала у гуртожитку за вказаною адресою до придбання гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк».
Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» №758-р від 18.08.2015 затверджено Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк». Відповідно до загальних положень цих Правил, вони є обов`язковими для всіх категорій мешканців гуртожитку, мешканці зобов`язані знати та дотримуватися цих Правил.
Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» №80-р від 03.03.2017 затверджено нові Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк», якими передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати, зокрема, вартість проживання, комунальних послуг в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо (пункт 4.2 Правил) (т.1, а.с. 29-36).
Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» «Щодо встановлення тарифів на проживання в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» від 21.02.2017 № 70-р з метою збільшення доходів та впорядкування щомісячної вартості кімнат в розрізі категорій мешканців гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено з 01.03.2017 тарифи на проживання в гуртожитку в залежності від категорії мешканців та займаної ними площі, зокрема, для працівників банку тариф складає 750,00 грн. (т.1, а.с. 18-20).
Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» «Щодо встановлення тарифів на проживання в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» від 01.06.2018 № 226-р з 01.06.2018 встановлено нові тарифи на проживання в гуртожитку, зокрема, при площі кімнати 32,6 кв.м інші категорії (не працівники банку) сплачують плату за кімнату у розмірі 5 600,00 грн. (т.1, а.с. 24-25).
ОСОБА_1 працювала на посаді головного економіста відділу клієнтського обслуговування Управління підтримки продажів і контролю ефективності бізнес процесів корпоративного бізнесу Департаменту корпоративного бізнесу ПАТ «Промінвестбанк» до 23 грудня 2019 року. 
Звертаючись до суду, ПАТ «Промінвестбанк» посилалося на те, що з урахуванням розпорядження банку ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку сплачує кошти не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з січня 2020 року по червень 2021 року становить 79 927,60 грн., з яких 71 650,00 грн. - заборгованість  за проживання в гуртожитку, 8 277,60 грн. - інфляційні втрати.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк». 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 частини ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 №84, користування жилою площею в гуртожитках здійснюється відповідно до статті 130 ЖК Української РСР.
Згідно з п.4 частини ІІІ цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.
У відповідності до п.7 частини ІІІ цього Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.
Пунктом 6 частини ІІІ цього Положення передбачено, що власник гуртожитку зобов`язаний, зокрема, забезпечувати виконання правил внутрішнього розпорядку гуртожитку; інформувати осіб, що проживають у гуртожитку, про прийняття рішень, які стосуються їхнього проживання та побуту в гуртожитку. Спосіб виконання зазначених у цьому пункті зобов`язань визначається власником з урахуванням вимог законодавства.
Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).
Попередня редакція Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208 (яка втратила чинність 19.08.2015) встановлювала, що витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується (пункт 38 Положення).
Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 №84, плата за проживання у гуртожитку та плата житлово-комунальних послуг розмежовані та встановлено окремий порядок визначення їх розміру.
Зокрема, розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку, а розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).
За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.
Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.
Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Згідно зі статтею 14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:
1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;
2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;
3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».
Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).
Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.
З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.
Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.
Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).
Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.
Отже, комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.
Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має, на думку суду, довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Промінвестбанк» не надало суду жодних доказів досягнення з ОСОБА_1 згоди щодо встановлення плати за кімнату у гуртожитку саме в розмірі 5600,00 грн.
Згідно загальних засад підстав виникнення зобов`язань,  установлених ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів.  ПАТ «Промінвестбанк» не довело жодним чином укладення із відповідачкою будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме в розмірі 5600,00 грн. 
Обґрунтовуючи вимоги, ПАТ «Промінвестбанк» посилалося фактично на свої внутрішні розпорядчі документи, а саме, Розпорядження № 226-р від 01 червня 2018 року про встановлення тарифів на проживання в гуртожитку які, однак, не мають обов`язкового значення для ОСОБА_1 , оскільки нею не погоджені.   
Відповідно, посилання ПАТ «Промінвестбанк» на те, що після звільнення з банку ОСОБА_1 була вже зобов`язана вносити плату в розмірі 5600,00 грн. є безпідставними.
Крім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.
При цьому, з Розпоряджень про встановлення тарифів на проживання у гуртожитку вбачається, що їх видано з метою збільшення доходів ПАТ «Промінвестбанк» та впорядкування щомісячної вартості кімнат і в них не йде мова про зміни в ціновій політиці держави, здорожчання енергоносіїв, тобто з об`єктивними факторами, які зумовлюють збільшення вартості проживання у гуртожитку.
Відтак, позивачем не доведено обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, зміни її розміру, а також розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, надано суперечливі доводи щодо визначення площі кімнати, яку займає відповідач, які не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Промінвестбанк».
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_1   здійснювалося в суді першої інстанції адвокатом Адвокатського об`єднання «Асоціація корпоративних і приватних адвокатів» Романченко О.О. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 надав копію договору №93-ПД про надання послуг з правової допомоги від 09 листопада 2021 року, копію додатку №1 до договору №93-ПД від 09 листопада 2021 року, в якому сторони погодили, що вартість послуг з правової допомоги становить 3 000,00 грн. з ПДВ за 1 годину роботи, копію акту №1 про надання послуг та отримання оплати за надані послуги від 30 січня 2023 року, в якому перераховано детальний опис робіт, виконаних Адвокатським об`єднанням «Асоціація корпоративних і приватних адвокатів», вказано витрачений час та загальну вартість таких робіт.
Відмовляючи в задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні детальний опис робіт (послуг) адвоката, детальний опис витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката та платіжний документ, що підтверджує оплачені послуги. 
Разом з тим, витрати за надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Відповідно, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу з визначених підстав.
Зі змісту акту №1 про надання послуг та отримання оплати за надані послуги від 30 січня 2023 року вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Асоціація корпоративних і приватних адвокатів» відповідачці надані послуги у вигляді: ознайомлення із позовною заявою та ухвалою суду першої інстанції, підготовка та надіслання відзиву на позовну заяву, підготовка та надіслання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, підготовка та надіслання клопотань про доручення до справи додаткових пояснень та матеріалів, представництво інтересів замовника в судових засіданнях. Загальна кількість витраченого адвокатським об`єднанням часу згідно вказаного акту становить 21 година, а загальна вартість наданих послуг становить 63 000,00 грн. (т.6, а.с. 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою  заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення  у справі «East/  West Allianc Limited проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
У постановах Верховного Суду  від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Врахувавши предмет спору, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, пов`язаних зі справою, вимоги пропорційності та розумності, оцінивши надані заявником документи, колегія суддів вважає, що з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на корись ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Терещенко Т.М., яка діє в інтересах ПАТ «Промінвестбанк», підлягає залишенню без задоволення, арішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року підлягає залишенню без змін. При цьому, апеляційна скарга адвоката Романченка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково, а додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на корись ОСОБА_1 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Терещенко Тетяни Миколаївни, подану в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу адвоката Романченка Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач
Судді