ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 р.	Справа № 520/9856/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року по справі № 520/9856/22
за позовом ОСОБА_1 
до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України, Начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції Арутюна Барсегяна, Заступник начальника МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Звездіна Валерія Володимировича
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:
визнати неправомірними дії Заступника начальника відділу МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області (Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків)) Звездіна В.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн від 27 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 66738738.
скасувати постанову Заступника начальника відділу МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області (Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків)) Звездіна В.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн від 27 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 66738738 та постанови Заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків)) Звездіна В.В. від 31 липня 2019 року № 59444751 про відкриття виконавчого провадження.
визнати неправомірними дії Начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України Арутюна Барсегяна щодо відмови в закритті виконавчого провадження АСВП № 59444751 від 31.07.2019 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн оформленої листом № 515118 від 26.10.2022р.
В обґрунтування вимог зазначено, що державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а тому у нього не було підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у спірній постанові.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року по справі № 520/9856/22 позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано постанову Заступника начальника відділу МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області (Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків)) Звездіна В.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн від 27 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 45233102
Скасовано постанову Заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східне міжрегіональне управління юстиції (м.Харків)) Звездіна В.В. від 31 липня 2019 року № 59444751 про відкриття виконавчого провадження.
В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.
Відповідач, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2013 р. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення згідно якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 014/07/-514-07 від 04.05.2007 року в загальному розмірі 68608,36 грн., за кредитним договором № 010/42- 1/0574 від 26.08.2011 року в загальному розмірі 2167701,90 грн.
17.10.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2029/7639/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошових коштів в розмірі 2167701,90 грн.
29.10.2014 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66738738 з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Форінт» про заміну стягувача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Форінт» у виконавчому провадженні № 2029/7639/12 від 17.10.2014 року, видані на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.09.2013 року по справі № 2029/7639/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/07/1-514-07 від 04.05.2007 року та за кредитним договором № 010/42-1/0574 від 26.08.2011 року та кредитним договором № 014/07-01-0486-08 від 10.06.2008 року
27.06.2019 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.
27.06.2019 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану та виконавчий лист № 2029/7639/12 повернуто Фінансовій Компанії «Форінт»
27.06.2019 року заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Звездіним В.В. винесено постанову № 45233102 про стягнення виконавчого збору як виконавчий документ, згідно якої з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 216770,19 грн.
На підставі зазначеної вище постанови, заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Звездіним В.В. 31.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 594444751, щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн.
15.02.2021 року заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Звездіним В.В. винесена постанова про передачу провадження № 594444751 в новоутворений відділ ДВС.
23.02.2021 року заступником начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 594444751.
07.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем за заявою ТОВ ФК «Форінт» про примусове виконання виконавчого листа № 2029/7639/12 від 17.10.2014 року відкрите виконавче провадження № 61206043 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/07/1-514-07 від 04.05.2007 року в загальному розмірі 68608,35 грн. та за кредитним договором № 010/42-1/0574 від 26.08.2011 року, в загальному розмірі 2167701,90 грн.
08.08.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем за заявою ТОВ ФК «Форінт» про повернення виконавчого документу без виконання, винесено постанову по виконавчому провадженню № 61206043 про повернення виконавчого документа стягувачу.
Не погодившись з винесеними постановами від 27.06.2019 року № 45233102 про стягнення виконавчого збору та від 31.07.2019 року № 594444751 про відкриття виконавчого провадження, щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн., а також діями відповідачів, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для винесення постанови про стягнення із позивача виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн від 27 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 45233102 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2019 року № 59444751 (як похідної), що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд дійшов до висновку, що обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача (скасування рішень суб`єкта владних повноважень, як акта індивідуальної дії, який створює для позивача відповідні наслідки), поглинає вимогу про визнання протиправними дій/бездіяльності, щодо їх прийняття/скасування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а доводи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, рішення першої інстанції в переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку висновками суду, які викладені в рішенні від 30.05.2023 р. та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження, тобто до 28.08.2018 р.), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору, тобто з 28.08.2018 р.) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Положеннями ч. ч. 3-5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору) визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Також суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
З аналізу вказаних вище норм Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується, зокрема, у разі виконання рішення приватним виконавцем.
Також, відповідно до ч. 9 ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. В свою чергу, питання про стягнення виконавчого збору може бути також вирішене державним виконавцем, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 3 ст. 40 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.
Судовим розглядом встановлено, що на виконанні Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові перебував виконавчий лист № 2029/7639/12, який виданий року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошових коштів в розмірі 2167701,90 грн.
У зв`язку з цим, 29.10.2014 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66738738 з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 р. задоволено заяву ТОВ ФК «Форінт» про заміну стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ ФК «Форінт» у виконавчому провадженні № 2029/7639/12 від 17.10.2014 року, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.09.2013 року по справі № 2029/7639/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/07/1-514-07 від 04.05.2007 року та за кредитним договором № 010/42-1/0574 від 26.08.2011 року та кредитним договором № 014/07-01-0486-08 від 10.06.2008 року
Разом з тим, 27.06.2019 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, у зв`язку з чим 27.06.2019 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчий лист № 2029/7639/12 повернуто Фінансовій Компанії «Форінт»
Також, 27.06.2019 року заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Звездіним В.В. винесено постанову № 45233102 про стягнення виконавчого збору, згідно якої з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 216770,19 грн. Вказана постанова в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.
На підставі зазначеної вище постанови, заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Звездіним В.В. 31.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 594444751, щодо примусового виконання постанови від 27.06.2019 р. № 45233102 про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання (не)правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) та постанови про відкриття виконавчого провадження для реалізації вказаного стягнення.
Верховним Судом неодноразово викладалися висновки у подібних правовідносинах щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції діючій до 28.08.2018 р., тобто на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (постанови 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20), які підлягають застосуванню у цій справі.
Як вказувалося вище, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 р. (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 66738738 від 29.10.2014), виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018 р.) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Водночас Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 р., внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Таким чином, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалася, а саме: в період до 28.08.2018 р. розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 р. - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
З установлених обставин цієї справи слідує, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 27.06.2019 за ВП № 45233102 визначив суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню з боржника у розмірі 216770,19 грн, тобто, 10 % від суми зазначеної у виконавчому документі - виконавчому листі №2029/7639/12, який видано 17.10.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 коштів.
Таким чином, державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
У постановах від 28.01.2021 у справі № 420/769/19, від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20 Верховний Суд констатував, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 р., зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 р. (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
При цьому, судом першої інстанції було установлено, що під час перебування виконавчого документа на примусовому виконанні, державним виконавцем не було здійснено стягнення на користь стягувача ТОВ ФК «Форінт».
З урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника – ОСОБА_1 , а також того, що державною виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн.
Суд зазначає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас, за обставин цієї справи, розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.
Таку правову позиції у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 р. по справі № 420/2013/22 (адміністративне провадження № К/990/31518/22).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права. 
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
На наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для винесення постанови про стягнення із позивача виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 216770,19 грн від 27 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 45233102 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2019 року № 59444751 (як похідної), що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року по справі № 520/9856/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  28.09.2023 року