Справа № 161/15842/22 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/882/23  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 вересня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Здрилюк О. І.,
з участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
       У листопаді 2022 року АТ КБ «Приватбанк» подало до суду даний позов, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 20 листопада 2014 року. 
Позивач зазначає, що позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Вказує, що на підставі укладеного договору ОСОБА_3 було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою з рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_3 отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26 000,00 гривень. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, у межах встановленого кредитного ліміту.
Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.
Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем позичальника ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , яка постійно проживала зі спадкодавцем по день його смерті та у встановленому законом порядку не відмовилась від спадщини.
Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 сума заборгованості за договором №б/н від 20 листопада 2014 року становить 12 425,00 грн. 
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути зі спадкоємця позичальника ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 12 425,00 грн за кредитним договором №б/н від 20 листопада 2014 року та судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Луцького міськрайоного суду Волинської області від 29 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2014 року в розмірі 12 425 грн 00 коп.
Витрати АТ КБ «Приватбанк» зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2481 гривні компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним та таким, що ухвалене із грубим порушенням чинного законодавства., оскільки сама по собі анкета-заява, в якій не вказано всі умови договору, не може бути підставою для стягнення будь-яких коштів. У розрахунку не вказано номер картки позичальника, невідомо, за якою із трьох виданих померлому позичальнику карток нараховано борг за вказаним договором від 20.11.2014 р.
В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явилася та надіслала заяву про відкладення розгляду справи, однак колегія суддів її не задовольнила і ухвалила розгляд справи проводити за відсутності представника банку.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 20.11.2014 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі – анкета - заява), згідно з якою виявив бажання отримати кредитні кошти (а.с.22).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 59).
Покликаючись на наданий позивачем до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також розрахунок заборгованості, банк вказує, що у позичальника ОСОБА_3 перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.11.2014 року, яка станом на дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 склала 12425, 00 грн.
Банк після отримання відомостей про те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шестимісячний строк звернувся до Першої Луцької державної нотаріального контори з претензією кредитора від 21.01.2022 року за № SAMDNWFC00011848525 (а.с.61).
У відповіді Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області від 02.02.2022 за №149/02-14 банк повідомлено про заведення спадкової справи №630/2021 та приєднання претензії до її матеріалів (а.с.62).
11.02.2022 АТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 направлено лист-претензію про погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 12425,00 грн. (а.с.63).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення боргу кредитором спадкодавця. Зокрема, у позовній заяві позивач керується ст.ст. 1218, 1219, ч. 3 ст. 1268 , ч. 1 ст. 1282, ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Тобто, дана справа відноситься до категорії справ щодо спадкування.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року (справа №755/7730/16-ц) зазначив, що правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцем боржника й вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем чоловіка - позичальника ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу ( 6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи – її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.
За змістом ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно з частиною першою статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №552/4892/19 та від 09 листопада 2022 року у справі №295/15702/20.
Судом встановлено, що згідно з матеріалами спадкової справи № 630/2021, заведеної після смерті боржника  ОСОБА_3 , дана спадкова справа була заведена на підставі заяви відповідачки від 19.10.2021 року про прийняття спадщини (а.с.93-102). Таким чином, відповідачка ОСОБА_1  прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на  частку чотирикімнатної квартири  АДРЕСА_1 , а отже вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами (а.с.99).
Оскільки банк також звернувся до нотаріуса з претензією кредитора в межах строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, то, виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції були наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 20.11.2014 року, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 , так як позивач довів, що виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, висловленими в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18, суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.
Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, підтверджує фактичне отримання кредитних коштів і заборгованість позичальника ОСОБА_3 за виданим кредитом, яка станом на дату його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 становила 12425,00грн.
Позичальник після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, частково погашав заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою з рахунку.
Апеляційний суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку позичальником не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і розміру заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, заперечуючи позовні вимоги банку та наводячи доводи на підтримання своєї апеляційної скарги, пояснила, що сума боргу в розмірі більше 12 тисяч гривень утворилась внаслідок неправомірних дій невідомих третіх осіб, які заволоділи карткою її покійного чоловіка у серпні 2021 року і двічі зняли з його рахунку вказані суми: 8 серпня – понад 2 тисячі гривень і 10 серпня – понад 10 тисяч гривень. Зазначила, що внаслідок цих дій в її чоловіка значно погіршився стан здоров`я і він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.Також пояснила, що його картка була імовірно викрадена разом із пін-кодом, який зберігався поряд із цією карткою, в кишені його піджака. Тому просила відмовити в позові.
Однак, суд не може взяти до уваги наведені доводи, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді відповідачка не наводила такі заперечення і не надавала відповідних доказів. 
Крім того, вона сама ствердила, що ОСОБА_3 своїми діями, а саме зберіганням пін-кода разом із банківською карткою сприяв розголошенню конфіденційної інформації, яка могла стати відомою третім особам та бути використаною для зняття коштів з рахунку. Однак, банк не може нести відповідальність за такі дії позичальника, а тому наведені відповідачкою доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові.
Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 11.08.2021 2020 року складає 12425, 00 грн.
Зважаючи, що позичальник помер, його обов`язок зі сплати заборгованості в зазначеному розмірі перейшов до спадкоємця – відповідачки ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягали задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайоного суду Волинської області від 29 червня 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді