УХВАЛА
Іменем України
03жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 404/6515/19
провадження № 51 - 5236 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 червня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019120020004819 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
встановив:
За вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду 23 червня 2019 року близько 18:30 год., більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 перебували в гостях у квартирі своєї знайомої ОСОБА_7 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої.
Так, знаходячись у кімнаті вказаної квартири, між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 через ревнощі виникла сварка, в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вбивство ОСОБА_8 , тримаючи в руці предмет зовні схожий на ніж, який вона взяла на кухні, підійшла до потерпілого ОСОБА_8 , який сидів на дивані, та нанесла йому один удар у ліву частину грудної клітини.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_6 , тілесні ушкодження, внаслідок чого останній невдовзі помер у приміщенні лікарні.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 28 червня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_5 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнив частково, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2023 року змінив у частині щодо процесуальних витрат. Стягнув із ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової дактилоскопічної експертизи та судових біологічних експертиз. В іншій частині вирок залишив без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
·        винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом;
·        не доведено наявність суб`єктивної сторони злочину, який інкримінується ОСОБА_5 ;
·        сторона обвинувачення під час розгляду провадження у суді не спростувала версію сторони захисту щодо можливого нанесення самостійно потерпілим собі тілесного ушкодження;
·        матеріалами справи не підтверджується факт знаходження обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння;
·        показання свідка ОСОБА_7 , надані зокрема під час проведення слідчого експерименту, відрізняються від показань, наданих нею під час судового розгляду;
·        показання ОСОБА_5 , надані нею у судовому засіданні 07 грудня 2022 року, викладені у вироку суду першої інстанції не вірно;
·        місцевий суд відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про проведення експертиз, а також про виклик у судове засідання експерта та працівників швидкої допомоги, чим порушив право на захист та принцип змагальності;
·        суд відмовив стороні захисту в проведенні судово-психологічної експертизи, проте задовольнив клопотання прокурора про проведення судово-психіатричної експертизи, яка вже проводилася, чим також порушив принцип змагальності;
·        суд першої інстанції, у порушення права на справедливий суд, відмовив у задоволенні заяви про відвід колегії суддів;
·        судами речові доказине досліджувались;
·        ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не довела наявність суб`єктивної сторони складу злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , а також, що суд не дотримався принципу презумції невинуватості. Винуватість ОСОБА_5 не доведена поза розумним сумнівом
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.
Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.
Крім того слід звернути увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).
При цьому Суд наголошує, що розгляд кримінального провадження здійснюється судом лише у межах пред`явленого обвинувачення та стосовно особи, якій органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально наведені у вироку та відповідають фактичним обставинам справи, досліджених у ході судового розгляду та оцінених судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинувачену ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 23 червня 2019 року з фототаблицею та відеозаписами до нього, який проведено в квартирі АДРЕСА_3 . Під час проведення цієї слідчої дії зафіксовано обстановку на місці події та було вилучено 5 предметів схожих на ножі з шухлядки приміщення кухні, які упаковані до паперового крафт пакету; 6 предметів схожих на ножі з шухлядки в кухні, які упаковані до паперових крафт пакетів; предмет схожий на ніж з РБК на лезі з липкою стрічкою на ручці з шухляди в кухні, який упакований до паперового крафт пакету; предмет схожий на ніж з поверхні доріжки біля столу в приміщенні кухні, який упаковано до паперового крафт пакету; капці синього кольору з написом «Novaianas» з поверхні підлоги біля вхідних дверей, які упаковані до паперового крафт пакету; оправа з під окулярів з поверхні підлоги в кімнаті №1, яка поміщена до паперового крафт пакету; фрагмент скла від окулярів з поверхні підлоги кімнати №1, який поміщено до паперового крафт пакету; 5 недопалків від цигарок з підвіконня балкону, які поміщенні до паперового крафт пакету; змив РБК з поверхні кришки унітазу ванної кімнати та контрольний змив, які поміщені до паперових крафт пакетів; змив РБК з поверхні ванни ванної кімнати та контрольний змив, які поміщені до паперових крафт пакетів; змив РБК з одвірок від входу до великої кімнати та контрольний змив, які поміщенні до паперових крафт пакетів; змив РБК з поверхні великої кімнати та контрольний змив, які поміщенні до паперових крафт пакетів; скляна пляшка ємністю 0,33 л. зеленого кольору з написом «Львівське 1715» зі сміття у кухні, яка поміщена до картонної коробки; в ході огляду квартири, було оброблено поверхню речей, предметів, меблів спеціальним порошком, внаслідок чого було виявлено та вилучено 14 липких стрічок типу скоч сліди рук, які в свою чергу поміщенні на окремий аркуш паперу формату А4 та на фрагмент білої дактоплівки було вилучено слід долоні, які разом були поміщені до сейф пакету; даними протоколу огляду місця події від 23 червня 2019 року із фототаблицею до нього, під час якого оглянуто: приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки виявлено та вилучено: футболку світлого кольору, джинсові шорти синього кольору, босоніжки; даними протоколу огляду місця події від 23 червня 2019 року, під час якого оглянуто приміщення санпропуску № 2 по АДРЕСА_4 та виявлено труп ОСОБА_6 , а також виявлено та вилучено футболку чорного кольору; копією лікарського свідоцтва про смерть № 660 від 24 червня 2019 року, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_6 стала проникаюча колота-різане поранення грудної клітки з пошкодженням серця; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2019 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_7 , у ході проведення якого свідок підтвердив власні показання та вказав на обставини і спосіб вчинення по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 підозрюваною ОСОБА_5 кримінального правопорушення; висновком судово-медичної експертизи №660 від 05 липня 2019 року, згідно з яким на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітки зліва, що продовжується в раневий канал, проникає в плевральну порожнину з пошкодженням серцевої сорочки і м`язу лівого шлуночка серця. Направлення раневого каналу зліва направо, з переду назад, зверху до низу. Виявлене пошкодження спричинено прижиттєво дією плоского односторонньо-гострого колючо-ріжучого предмету, маючого вістря, обух і лезо з максимальною шириною клинка на рівні занурення в тіло близько 1,7 см, довжиною близько 13,0 см, про що свідчать веретеноподібна рана на шкірі, один гострий, другий П-подібний кінець рани, рівні краї рани, наявність раневого каналу, перевага довжини раневого каналу, над довжиною рани. Колото-різане поранення, проникаюче в порожнину грудної клітки з пошкодженням серця має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Вище вказані тілесні ушкодження утворилися від одної травматичної дії колюче - ріжучого предмету. Судово-медичних даних, по яких можна було б говорити про силу з якою наносився удар потерпілому ОСОБА_6 немає. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітки є небезпечним для життя в момент заподіяння і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_6 настала через короткий проміжок часу після нанесення тілесних ушкоджень. Судово-медичних критеріїв, по яких можна було б судити, який саме проміжок часу настала смерть ОСОБА_6 немає. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 на тілі слідів характерних для падіння з положення стоячи на плоскість чи виступаючі предмети, слідів боротьби та самооборони, не виявлено.; висновком судово-медичної експертизи №315 від 04 липня 2019 року, згідно з яким у ОСОБА_5 при проведенні судово-медичної експертизи будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено; протоколом проведення слідчого експерименту з додатками від 21 серпня 2019 року за участю підозрюваної ОСОБА_5 під час якого підозрювана на місці вчинення кримінального правопорушення показала обставини, механізм і спосіб вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення. 
Так, під час проведення судового засідання у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та зазначила, що вона не мала намірів вбивати ОСОБА_6 , тілесних ушкоджень йому не спричиняла та вважає, що саме ОСОБА_7 спричинила потерпілому ножове поранення. 
Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанції позицію обвинуваченої ОСОБА_5 про невизнання винуватості оцінили критично, зазначивши при цьому, що такі показання обвинуваченої не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою доказів у кримінальному провадженні. 
Як убачається із показань потерпілої ОСОБА_10 , наданих суду першої інстанції, остання проживала разом з сином та чоловіком у Новій Балці. Обвинувачену знала 7-8 місяців. До подій син жив з ними, а обвинувачена приходила до них у гості. Зазначила, що обвинувачена могла лишитись в них спати, ходила п`яна і спала на лавочці під дворами, піднімала на батька руку, на що вона викликала поліцію. 
Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 зокрема зазначила, що 23 червня 2019 року вона зустрілась з обвинуваченою, з якою випили пива біля озера і пішли до неї додому. Її хлопець дзвонив їй та хотів побачити ОСОБА_5 . Пізніше зустріли ОСОБА_13 (потерпілого). Пам`ятає, що придбали одну пляшку пива та прийшли до неї випивати. Додала, що обвинувачена обома руками розбила потерпілому окуляри. Вони сварилися, що потерпілий ревнує її і не любить її дітей. Обвинувачена пішла на балкон палити, а вона попросила її заспокоїтись і йти від неї. Згадує, що обвинувачена стояла з ножем, а потерпілий сидів на ліжку, коли вона вийшла з балкону. Обидва пішли у ванну, коли вона зайшла, то ОСОБА_5 поливала його з душової лійки у ванній і в цей час побачила, що біжить кров з наколки. Потім вона викликала швидку, після чого виштовхала ОСОБА_5 та наказала їй їхати разом зі швидкою. Пам`ятає, що пиво 2 л пили біля озера із обвинуваченою десь на протязі години. Пізніше разом пішли за місцем її проживання по АДРЕСА_5 . Додала, що вони того дня, ще пили домашнє вино грам по 150. Також зазначила, що до цього потерпілого не знала, та вперше його побачила, той прийшов до них о 14.00 год. Вони зустріли потерпілого біля будинку і купили ще 2 л пива, пішли на кухню і ще випили на трьох. Вона вивішувала прання на балконі, який виходить у загальну кімнату, а потерпілий сів у цій кімнаті на дивані та розмовляв з обвинуваченою, наполягав, що вона йому зраджує. Тоді обвинувачена била його руками по голові 2-3 рази. Потерпілий відштовхнув її руками від себе. Коли повернулась з балкону, то обвинувачена стояла біля шафи з ножем, якраз навпроти потерпілого ОСОБА_13 . В кімнаті ножів до цього не було. Потім потерпілий ОСОБА_13 встав з дивана і пішов у ванну, а обвинувачена стояла з ножем. Зазначила, що ніж який тривала обвинувачена належав їй. Цей ніж виявили потім у тумбочці на кухні. Коли побачила, коли швидка забирала потерпілого разом з обвинуваченою, то вона викликала поліцію. Пам`ятає, що поліція вилучила ніж, той був з кров`ю. Показання давала добровільно. Обвинувачену не оговорює і таких причин не має. У квартиру ніхто із сторонніх осіб не заходив. 
Свідок ОСОБА_11 , пояснив місцевому суду, що знає обвинувачену. Вказав, що матір з нею дружила та бачив останню неодноразово. 23 червня 2019 року він прийшов додому з прогулянки та пішов до себе в кімнату, де сидів з ОСОБА_15 . Потім почув крики та вийшов з кімнати. Коли прийшов до матері, то вона випивала з обвинуваченою та невідомим чоловіком, якого він бачив вперше. Коли він почув крики, то вийшовши побачив, що всі були біля туалету, та він не заглядав туди. Мама і обвинувачена стояли біля входу, а чоловік був у ванній кімнаті. Він заходив у кімнату, де лежав на дивані чоловік. У матері була істерика та вона нічого не розповідала. Про те, що сталося дізнався, коли приїхала швидка та поліція. Не бачив як поводила себе обвинувачена. Більше нікого в квартирі не було, крім вказаних осіб та туди ніхто не заходив і звідти не виходив. ОСОБА_15 була з ним в кімнаті. 
Водночас судами встановлено, що показання свідків та письмові докази повністю узгоджуються між собою стосовно обставин перебігу подій в цілому та в конкретних деталях, зокрема стосовно того, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_7 потерпілого раніше не знали та не бачили. 
Будь-яких підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків у ході судового розгляду встановлено не було.
Крім того суд апеляційної інстанції погодився із місцевим судом, що версія обвинуваченої про те, що саме свідок ОСОБА_7 нанесла тілесні ушкодження потерпілому не знайшла свого підтвердження та навпаки спростовується дослідженими у справі доказами. Зокрема, судами встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі, не мав сварок із свідком ОСОБА_7 , з якою раніше не був знайомий. Отже, ОСОБА_7 не мала мотиву на вбивство потерпілого. Водночас, як убачається з показань самої обвинуваченої та свідка ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_5 мала сварки на ґрунті ревнощів із потерпілим та в той день він її бив. 
З огляду на викладене, суди дійшли висновку, що лише у ОСОБА_5 був мотив на вбивство потерпілого ОСОБА_6 , а версія обвинуваченої про причетність до вбивства свідка ОСОБА_7 є надуманою та безпідставною, оскільки не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. 
Щодо доводів захисника, що місцевий суд відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про проведення експертиз, а також про виклик у судове засідання експерта та працівників швидкої допомоги, чим порушив принцип змагальності та право обвинуваченої на захист. Відмовляючи стороні захисту в проведенні судово-психологічної експертизи, суд задовольнив клопотання прокурора про проведення судово-психіатричної експертизи, чим порушив принцип змагальності
Так, відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому згідно ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як убачається з касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання захисника про проведення судово-психологічної експертизи за відеоматеріалами огляду місця події від 23 червня 2019 року та відеоматеріалами слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_7 від 15 серпня 2019 року і обвинуваченої ОСОБА_5 від 21 серпня 2019 року. Так, захисник у своєму клопотанні посилався на те, що були виявлені розбіжності у показаннях цих осіб. Зокрема, сторона захисту зазначала, що свідок ОСОБА_7 надає нелогічні, не правдиві показання як під час огляду місця події, під час слідчого експерименту за її участю, а також під час допиту її в якості свідка.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних клопотань, оскільки стороною захисту ставилися під сумнів докази, які були безпосередньо досліджені судом, зокрема в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_7 , а отже стороні захисту було забезпечено право на перехресний допит. При цьому, на переконання колегії суддів, у клопотанні захисника відсутні посилання у чому саме полягають розбіжності в показах свідка та обвинуваченої.
Крім того, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що доводи захисника про те, що місцевий суд порушив принцип змагальності, оскільки відмовив у задоволенні його клопотання та задовольнив клопотання прокурора про призначення експертизи є безпідставними. Зокрема, цей суд вказав, що судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_5 була призначена для встановлення психічного стану обвинуваченої у зв`язку з її спробою вчинити суїцид. 
Що стосується клопотання про призначення психологічної експертизи з використанням поліграфа, суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що інформація, отримана в результаті проведення цієї експертизи є не прямим доказом і підтверджує лише суб`єктивну значущість конкретних стимулів, які можуть вказувати на наявність приховуваної інформації про обставини злочину або на щирість відповідей на поставлені запитання. Проте, суд не позбавлений можливості надати оцінку досліджених безпосередньо показань та відеозаписів у ході судового розгляду в нарадчій кімнаті у сукупності з іншими доказами у справі. 
Апеляційний суд також слушно зауважив, що відмова у допиті в якості свідків працівників швидкої допомоги не вплинула на правильність прийнятого судом рішення, оскільки ці особи не були безпосередніми свідками подій.
Разом з тим, слід наголосити, що, відмова у задоволенні клопотань не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо сторона захисту з такими висновками суду не погоджується.
З огляду на приписи ст. 22 КПК України, зазначені висновки суду, всупереч доводам захисника, жодним чином не порушують презумцію невинуватості.
Щодо доводів касаційної скарги, що показання свідка ОСОБА_7 , надані під час проведення досудового розслідування, відрізняються від показань, наданих нею під час судового розгляду, а показання ОСОБА_5 викладені у вироку суду першої інстанції не вірно
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції в судовому засіданні безпосередньо допитав свідка ОСОБА_7 , зміст показань якої детально виклав у своєму рішенні.
Вказані доводи аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд надав оцінку.
Цей суд, зокрема, зазначив, що свідок ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час судового слідства надавала логічні, послідовні показання, із вказівкою на конкретні обставини та деталі, дані показання за своїм змістом та суттю не відрізняються.
При цьому, суди не покладали та не обґрунтовували свої рішення показаннями, наданими свідком ОСОБА_7 нею під час досудового розслідування.
Таким чином, доводи захисника в цій частині не можна вважати слушними.
Доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку виклав невірно показання обвинуваченої ОСОБА_5 , надані нею 07 грудня 2022 року в судовому засіданні, також не є слушними оскільки кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження, де має бути з достатньою повнотою передана їх сутнісна складова, що впливає на встановлення судом обставин, які є предметом судового розгляду і підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК України.
Більш того, як встановлено апеляційним судом, 07 грудня 2022 року допит обвинуваченої не проводився.  
Щодо доводів захисника, що суд першої інстанції, у порушення права на справедливий суд, відмовив у задоволенні заяви про відвід колегії суддів
Як убачається із поданої касаційної скарги, стороною захисту в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про відвід колегії суддів у зв`язку із порушенням судом першої інстанції права обвинуваченої на захист, права на збирання та подання доказів. Проте колегія суддів не знайшла підстав для задоволення заявленого відводу.
Так, право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.
У кримінальному процесуальному законодавстві України закріплено інститут відводу, самовідводу, який передбачає інструменти для усунення упередженого судді від здійснення судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.
До обставин, що виключають участь судді (слідчого судді) в кримінальному провадженні та забезпечують неупередженість суддів відноситься така підстава для самовідводу, відводу, як наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до положень ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.
Таким чином, заява про відвід повинна бути належним чином вмотивована із посиланням на конкретні підстави, передбачені чинним КПК України. Сама по собі відмова суду у задоволенні клопотання сторони захисту не може слугувати підставою для відводу колегії суддів.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень і не заперечується касатором, 07 грудня 2022 року в судовому засіданні вирішувалося питання щодо відводу колегії суддів.
Разом з тим, Суд звертає увагу, що відмова у задоволенні клопотань про відвід судді не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо сторона захисту з такими висновками суду не погоджується.
З огляду викладене, доводи касаційної скарги в цій частині також не є слушними.
Щодо доводів касаційної скарги, що матеріалами справи не доведено факт знаходження обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння
Твердження захисника щодо відсутності доказів у тому числі відповідної експертизи, які б підтверджували перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення Суд вважає безпідставними.
Так, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що обставиною, яка обтяжує покарання визнається вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому місцевий суд визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_5 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цю ж обставину було зазначено в обвинувальному акті як таку, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Так, Верховний Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Тому доводи захисника про те, факт перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону.  
Відповідно до наданих суду першої інстанції показань, обвинувачена ОСОБА_5 не заперечувала факт вживання пива у квартирі ОСОБА_7 . Крім того, факт вживання алкоголю ОСОБА_5 також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. 
При цьому, варто зауважити, що підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань свідка у місцевого суду не було. 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зазначив, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 червня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                         ОСОБА_3