ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7427/23 Справа № 215/4344/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря             Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №215/4344/221 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна,
на заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року,
                                                               
встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 09 березня 2017 року. 
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року шлюб між ними розірвано. 
Від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з позивачем, яка має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання дитини. Позивач із сином проживають у квартирі, яка належить матері позивачки ОСОБА_4 . Відповідач участі у житті сина не бере, забезпечує його зміно, і взагалі проживає в іншому місті та не цікавиться життям власного сина. 
Також зазначала, що з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця, починаючи з 11 квітня 2022 року. Станом на 31 жовтня 2022 року сума заборгованості зі сплати аліментів становить 25 105,89 гривень. 
Таким чином, про дитину піклується лише матір. Увагу і постійний супровід дитини може забезпечити і гарантувати лише позивач. Відсутність правової визначеності у питанні, з ким з батьків проживає син, періодично породжує низку проблем та можливості для маніпуляцій. Крім того, без наявності згоди батька позивач навіть не в змозі зареєструвати місце проживання дитини.
У зв`язку з чим, просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , та збільшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 частини від доходів відповідача до 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обумовлена потребою закріпити юридично існуючий фактично стан, оскільки і матір, і син проживають разом, і правова визначеність у цьому питанні відповідає їх інтересам. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, представник позивача обґрунтовує її тим, що відповідач з 2019 року ухиляється від утримання сина, а позивачу на мінімальну заробітну плату важко утримувати дитину. Відповідач має стабільний неофіційний дохід, при цьому інших утриманців не має, тому збільшення розміру аліментів, на думку представника позивача, є виправданою необхідністю.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., залишені без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник повторно виклала обставини, наведені нею в позовній заяві, посилалася на зміст ст. 141, 161, ч. 4, 5 ст. 19 СК України, п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, судову практику ЄСПЛ про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Вказувала, що відповідач не приймає участі у житті сина, не приїжджає до нього, не допомагає матеріально. Про сина піклується лише мати. Відсутність правової визначеності з ким із батьків проживає син, періодично породжує низку проблем та можливості для маніпуляцій. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів позивач не оскаржує.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Зеркін А.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, просив прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Зеркіна А.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини. В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається. 
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ), народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ).
Шлюб розірвано рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року.
Дитина проживає з матір`ю, на теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом з місця проживання. (а.с.17)
Вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири від 28 грудня 2004. (а.с.16) 
Власник квартири є матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с.16). 
ОСОБА_4 зареєстрована, але не проживає у вказаній квартирі. (а.с.95)
Батько дитини, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою; АДРЕСА_2 . Згідно інформації Запорізького міського центру соціальних служб, відповідач за місцем реєстрації не проживає, при спілкуванні телефоном відмовився надати будь-яку інформацію про себе, обстежити умови його проживання не виявилось можливим, про що зазначено як у листі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (а.с.86), так і у висновку виконкому Тернівської районної у місті ради. (а.с.95)
Відповідно Висновку про визначення місця проживання дитини орган піки та піклування, захищаючи інтереси малолітньої дитини просить рішення по даній справі залишити на розсуд суду та прийняти рішення, яке б не суперечило інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 52-54, 94-96)
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, між батьками існував спір саме щодо її місця проживання, виходив з того, що зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати наявність спору між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається в суд з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягти згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. 
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/47/18 (провадження № 61-2018св19).
Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , посилалася на те, що відповідач не може забезпечити сталий та гармонійний розвиток свого сина, не може постійно жити з ним, супроводжувати його зростання та дорослішання, не може забезпечити постійну підтримку сину, особливо зважаючи на те, що син є малолітньою дитиною та потребує постійної уваги. Відсутність правової визначеності у питанні, з ким з батьків проживає син, періодично породжує низку проблем та можливості для маніпуляцій з боку відповідача. Позивач вимушена звертатися до відповідача як батька дитини для отримання його згоди на тимчасові поїздки дитини разом з матір`ю за кордон, для реєстрації місця проживання дитини. Враховуючи напруженість в стосунках з відповідачем, неможливість підтримання постійного зв`язку, отримання відповідної згоди є проблематичною. 
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, тому наведені судом обставини не усувають предмет спору між сторонами, не можуть бути підставою для відмови в позові з підстав відсутності спору між сторонами.
У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про відмову в позові, залишивши спір невирішеним.
Апеляційний суд враховує усталену судову практику Верховного Суду щодо питання наявності спору в справах за позовами про визначення місця проживання дитини, який підлягає вирішенню судом, як у наведених вище постановах, так і сформульовану в постановах від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 11 березня 2021 року в справі № 710/1598/19 (провадження № 61-17230 св 20), від 13 січня 2022 року в справі № 644/1955/20 (провадження № 61-16573св21), від 01 лютого 2023 року в справі № 754/2882/22 (провадження № 61-10598св22), від 15 березня 2023 року в справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22).
Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, та з порушенням норм процесуального права, відтак, в оскаржуваній частині судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини 1 ст. 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року).
Визначаючи місце проживання дитини, суд апеляційної інстанції, враховує позицію позивача, яка підтримує свої вимоги про визначення місця проживання дитини з нею, відповідача, який не висловив жодних заперечень проти задоволення позову, наявність побутових умов у позивачки для проживання малолітньої дитини. 
Апеляційний суд враховує, що згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті раді від 12 січня 2023 року, яким встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, яка займається його вихованням та утриманням. В ході обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Згідно спостережень спеціалістів служби у справах дітей хлопчик спокійний, дружелюбний, повідомив, що хоче залишитися жити з мамою, батька давно не бачив, але зрідка розмовляє з ним по телефону. 
Апеляційний суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховує ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, малолітній вік дитини, турботу та піклування про неї, а також наявність у матері дитини заробітку, забезпеченості житлом та інших соціальних факторів, які вказують про її відношення до утримання і виховання сім`ї та дитини, наміри і можливості виховувати малолітню дитину як повноцінного члена громадянського суспільства. При цьому суд виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини.
Таким чином, оскільки малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з матір`ю позивачкою по справі, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, організоване навчання та дозвілля, комфортні побутові умови, апеляційний суд визначає місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 . 
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечував проти того, щоб дитина проживала разом з матір`ю.
Апеляційний суд зазначає, що батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., про визначення місця проживання малолітньої дитини, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову ОСОБА_1 з вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень (а.с. 4), а за подання апеляційної скарги  - 1 488,60 гривень. (а.с.129)
Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини задоволені, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 481 гривень (992,40 + 1 488,60).

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, задовольнити.
Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування; Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 481 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:            

Повний текст постанови складено 06 вересня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста