Справа № 127/1384/23
Провадження № 22-ц/801/1222/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року	Справа № 127/1384/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк» 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалила суддя Борисюк І. Е.
Рішення ухвалено у м. Вінниця 
Повний текст рішення складено 24 квітня 2023 року,

Встановив:
У січні 2023 року АТ «А - Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач 30 вересня 2016 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 30 вересня 2016 року.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03 серпня 2022 року становить 38 545,80 гривень, з яких: 24 906,23 гривень - заборгованість за кредитом; 13 639,57 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, яку позивач просить стягнути із відповідача, а також стягнути судовий збір.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року в задоволені позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30 вересня 2016 року в сумі 38 545,80 грн відмовлено.
Судовий збір в сумі 2 684,00 грн залишено за АТ «А-Банк».
В апеляційній скарзі позивач АТ «А-Банк», пославшись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги у розмірі судового збору.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, що свідчить про виконання банком усіх переддоговірних формальностей. Також судом не враховано, що відповідач отримав кредитну картку та користувався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів - фактично прийняв пропозицію до укладання договору дією і уже повинен сплачувати процентну ставку та повернути тіло кредиту. 
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 30 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку в якій зазначено, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, складають договір про надання банківських послуг (а. с. 9 на звороті).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі заяви № б/н від 30 вересня 2016 року відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30 вересня 2016 року, станом на 03 серпня 2022 року заборгованість становить 38 545,80 грн, з яких: 24 906,23 грн - заборгованість за кредитом; 13 639,57 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а. с. 6-9).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження отримання кредиту, наявності заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту не надано жодного належного і допустимого доказу. Розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30 вересня 2016 року не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом договору про надання банківських послуг від 30 вересня 2016 року відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. 
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «А-Банк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 30 вересня 2016 року, відповідно до якої йому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 вересня 2016 року в загальній сумі 38 545,80 грн, з яких: 24 906,23 грн - заборгованість за кредитом; 13 639,57 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунки заборгованості за договором № б/н від 30 вересня 2016 року, укладеним між АТ «А-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 03 серпня 2022 року(а. с. 6-9), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у АТ «Акцент - Банк», підписану 30 вересня 2016 року (а. с. 9 на звороті), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» в розділі «Умови та правила» (а. с.10-14), тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а. с. 15), а також копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 16-23).
Зазначивши у позові про те, що на підставі анкети-заяви № б/н від 30 вересня 2016 року відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позивач не надав суду доказів про фактичне виконання банком умов такого договору, зокрема, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів саме в такому розмірі та не обґрунтував такий розмір заборгованості у позовній заяві.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А - Банк», яка підписана відповідачем 30 вересня 2016 року, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Ця анкета-заява взагалі не містить відомостей, що відповідач мав намір скористатись кредитною послугою та оформити відповідну картку та бажаний кредитний ліміт, а також відомостей про кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про які зазначено в позові. Вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі дані відповідача та його підпис (а. с. 9 на звороті).
Наданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із такими Умовами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено статтями 207, 1055 ЦК України. Тобто не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого йому кредиту, належних та допустимих доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доказам і свої висновки зазначив у мотивувальній частині рішення.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних, достатніх і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі відповідачу кредиту у зазначеному банком у позовній заяві розміру, а також розміру кредитної заборгованості. Виходячи із принципу змагальності сторін саме позивач має довести факт наявності кредитних відносин і розмір кредитної заборгованості, що не можна беззаперечно встановити із наданих позивачем доказів.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Позивач в апеляційній скарзі не зазначив і не надав доказів неможливості подання виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н за період з 30 вересня 2016 року по 16 січня 2023 року (момент звернення до суду з позовом) до суду першої інстанції, а тому доказ такого змісту доданий до апеляційної скарги дослідженню не підлягає. 
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки апеляційна скарга позивача АТ «А-Банк» задоволенню не підлягає, понесені в апеляційному суді судові витрати слід залишити за ним.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М.В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин