У х в а л а  
 
01 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 524/1943/21
провадження № 61-11145ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А.,   
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,
В с т а н о в и в:
У березні 2021 року Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася до Автозаводського районного суду                                          м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 29 грудня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу відповідач набула право власності на об`єкт нерухомості: пасажирський причал (перша черга) по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, загальною площею 5045 кв.м, кадастровий номер 5310436100:08:004:0032.
У період з 30 грудня 2020 року по 28 лютого 2021 року   ОСОБА_1 не вчинила дій щодо оформлення документів на право користування вищезазначеною земельною ділянкою, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 81 198,20 грн та витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
Під час розгляду справи, представник позивача зменшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області безпідставно збережені кошти в розмірі 32 817,24 грн, посилаючись на те, що відповідач частково погасила заборгованість, а також судові витрати.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області безпідставно збережені кошти в сумі 32 817,24 грн та кошти з повернення сплаченого судового збору в розмірі                    2 270,00 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року залишено без змін.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що 29 грудня                2020 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 , як фізична особа набула право власності на об`єкт нерухомості: пасажирський причал (перша черга) по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, загальною площею 5045 кв.м, кадастровий номер 5310436100:08:004:0032. У період з 30 грудня 2020 року по                  28 лютого 2021 року, а також станом на час розгляду справи, відповідач не вчинила дій щодо оформлення документів на право користування вищезазначеною земельною ділянкою, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю. 
 
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 4397/0/212-19 від 02 жовтня 2019 року, наданого                                    ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер 5310436100:08:004:0032, площею 5045 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 станом на 02 жовтня 2019 року складає 16 196 720,25 грн.
 
Згідно розрахунку, проведеного позивачем на підставі Закону України «Про оцінку земель», рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці», від 21 квітня 2011 року «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці», розмір орендної плати у період часу з 30 грудня 2020 року по 28 лютого 2021 року за земельну ділянку комунальної власності площею 0,5045 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 81 198,20 грн.
 
Після відкриття провадження у справі ОСОБА_1 сплатила 07 вересня                 2021 року кошти до бюджету Кременчуцької міської територіальної громади у розмірі 48 380,96 грн з призначенням платежу «передоплата за 28.12.20-2021 р. за орендну плату за землю право на власність 39955262 від 28.12.2020 р. АДРЕСА_1 ».
 
Суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, не уклала договір оренди та не сплатила кошти за фактичне користування земельною ділянкою, що є підставою для стягнення цих коштів відповідно до положень статей 1212 ЦК України.
 
21 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 32 817,24 грн.
Ціна позову в даній справі складає  32 817,24 грн, яка станом на 01 січня                     2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00*100=268 400,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті                                                2 ЦПК України).
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від                  7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня                   1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки  заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду                 м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

 
С. О. Карпенко 

 
В. А. Стрільчук