П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/16226/23	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 р. у справі № 420/16226/23 за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до    НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України в/ч НОМЕР_2 )     про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, –
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 ) яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 року при обчисленні ОСОБА_1 в період з 30.07.2021 по 04.10.2022 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити ОСОБА_1 : 
за період з 30.07.2021 року по 31.12.2021 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 5990,00 грн. на місяць та окладу за військовим званням 1450,00 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 року № 1082-ІХ “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 01.01.2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; 
за період з 30.07.2022 року по 04.10.2022 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 6550,00 грн. на місяць та окладу за військовим званням 1590,00 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-ІХ “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; 
за період з 30.07.2021 року по 04.10.2022 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу в період з 30.07.2021 року по 31.12.2021 року 5990,00 грн. на місяць, з 01.01.2022 року по 04.10.2022 року 6550,00 грн. на місяць, та розміру окладу за військове звання з 30.07.2021 року по 31.12.2021 року 1450,00 грн. на місяць, з 01.01.2022 року по 04.10.2022 року 1590,00 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року № 294-ІХ “Про Державний бюджет України на 2020 рік” на 01.01.2020 року, Законом України від 15.12.2020 року № 1082-ІХ “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 01.01.2021 року, Законом України від 02.12.2021 року № 1928-ІХ “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1   до    НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України в/ч НОМЕР_2 )     про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, залишив без руху. Повідомив про необхідність усунути недоліки позовної заяви в десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали та роз`яснив, що в іншому випадку в строки, передбачені ч. 5 ст. 169 КАС України, позов буде повернутий позивачу.
При цьому, суд зазначив, що позивачем не було надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску та підстав для поновлення строку згідно положень статті 123 КАС України.
25.07.2023 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що на його думку строк звернення до суду з даним адміністративним позовом відповідно до положень ст. 233 КЗпП становить три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. З огляду на наведене, на думку позивача, звернувшись з даним адміністративним позовом 30.06.2023 ним не пропущено тримісячний строк звернення до суду.
При цьому, в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначив, що карантин встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), зокрема що строки, визначені статтею 233 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1   до    НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України в/ч НОМЕР_2 )     про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії повернув позивачу. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з урахуванням актуальної правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.04.2023 року у справі №380/14933/22, зазначив, що позивач повинен був дізнався про порушення свого права на перерахунок грошового забезпечення 1 січня відповідного року, в даному випадку з 01 січня 2021 року та з 01 січня 2022 року, при тому, до суду з даним позовом позивач звернувся 03.07.2023.
Також суд зазначив, що приписи ст.233 КЗпП України, яка з липня 2022 року не містить норми, відповідно до якої, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а встановлює тримісячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Отже, позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права в день звільнення з військової служби, а саме 04.10.2022.
Посилання позивача на карантин встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), зокрема що строки, визначені статтею 233 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину – суд вважав необґрунтованими так, як відповідно до п. 1    Прикінцевих положень КЗпП України    під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені    статтею 233    КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.
При цьому,  суд першої інстанції звернув увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Разом з тим, суд зауважив, що позовну заяву подано до суду 30.06.2023 (відмітка служби доставки на конверті, в якому надійшла позовна заява).
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
– суд першої інстанції не врахував, що строки, визначені статтею 233 КАС України, продовжуються на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
– суд першої інстанції не врахував те, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом відповідно до положень ст. 233 КЗпП становить три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини другої ст 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
“Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)”.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що в червні 2023 року представник позивача письмово звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання письмової інформації про виплачені позивачу спірні суми грошового забезпечення та про перерахунок такого грошового забезпечення за вказаний період у разі, якщо відповідач нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення не у належному розмірі.
Тільки після звернення відповідач листом від 17.06.2023 № 11.2/3425-23Вих надав позивачу розрахунок виплаченого грошового забезпечення. При цьому вказаний лист фактично надано позивачу в червні 2023 року, а не у день звільнення. Як наголошує представник позивача, після аналізу вказаного листа відповідача, стало відомо про порушення права позивача в частині заявлених позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що враховуючи частину 2 статті 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
При цьому, статтею 1 глави XIX Кодексу законів про працю України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338-р (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383) постановлено з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров?я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установити для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 червня 2023 року.
Враховуючи відмітку служби доставки на конверті, в якому надійшла позовна вбачається, що позов подано 30 червня 2023 року, тобто під час дії карантину.
На думку колегії суддів, доцільно зауважити, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії  карантину,  встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого  карантину.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 по справі № 460/17052/21.
Відтак, на думку колегії суддів, з моменту внесення змін до статті 233 КЗПП України в частині обмеження строків звернення до суду та на момент подачі позовної заяви (30.06.2023) в Україні діяв карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому на момент подання позову строк звернення до суду не був пропущений.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про подачу позовної заяви зі спливом строку звернення, а отже й про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали від 07 серпня 2023 року у справі № 420/16226/23, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення.
З огляду на викладене, правовідносини в рамках даної справи мають бути досліджені судом першої інстанції з наданням оцінки в судовому рішенні.
Відтак, згідно з ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі № 420/16226/23 – скасувати.
Направити справу № 420/16226/23 до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк