Постанова 
Іменем  України
 
27 липня 2023 року
м. Київ
справа № 759/29344/21
провадження № 61-4746св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Кравець В. А.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У грудні 2021 року ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ») звернулася до суду з позовом про стягнення із Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» (далі - ЗАТ «Українська будівельна компанія») пені за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 28 вересня 2022 року, позов задоволено частково.
Стягнено із ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 61 649,23 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року залишено без змін.
Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року в частині визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу з 12 000,00 грн до 6 565,64 грн.
14 лютого 2023 року ОСОБА_1 , через представника Мельнікову І. Г. , подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, які понесені під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Короткий зміст рішень судів
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Мельнікова І. Г. , про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачка надала докази понесення витрат на професійну правничу допомогу поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 Цивільного процксуального кодексу України (далі - ЦПК України), а тому заява підлягає залишенню без розгляду.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції здійснював розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 лютого 2023 року. 14 лютого 2023 року, тобто на п`ятий день після оприлюднення постанови, представник позивачки подала заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала копію квитанції від 13 лютого 2013 року на суму 7 000,00 грн. Договір про надання правової допомоги міститься у матеріалах справи, а тому додатково до заяви не надавався. 
Отже, заява подана 14 лютого 2023 року в межах п`ятиденного строку з часу коли представник позивачки дізналась про ухвалення рішення. До заяви надані всі необхідні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.  
Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на порушення норм процесуального права: статті 55 Конституції України; статей 137, 141, 263, 270 ЦПК України; неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 850/1/18, від 19 січня 2022 року у справі № 600/785/21-а, від 03 лютого 2022 року у справі № 420/3745/20, від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18, від 07 липня 2022 року у справі № 560/3047/19.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на підставі, передбаченій частиною другою статті 389 ЦПК України.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ЗАТ «Українська будівельна компанія» (а. с. 125).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 128).
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 подала відзив, в якому зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 7 000,00 грн (а. с. 129-140).
Отже, до ухвалення у справі судом апеляційної інстанції рішення позивачка зробила заяву про те, що нею буде понесено витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не долучала доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Київський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги прийняв постанову 08 лютого 2023 року.
Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подала лише 14 лютого 2023 року разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18, на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зазначено, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. 
Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з частинами першою та другою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
Вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
Залишаючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мельнікової І. Г. про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу заявниця подала 14 лютого 2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Посилання заявниці на те, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 лютого 2023 року, а тому заява про ухвалення додаткового рішення, подана 14 лютого 2023 року у передбачений процесуальним законом строк, є безпідставними, оскільки зазначені обставини не є підставою для висновку, що вказаний строк вважається непропущеним; із заявою про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення до суду заявниця не зверталася, а суд позбавлений права поновлювати такий строк з власної ініціативи.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанцій правильно застосував частину восьму статті 141 ЦПК України, за змістом якої у разі неподання доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, така заява залишається без розгляду.
У касаційній скарзі заявниця посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 560/3047/19, від 10 вересня 2019 року у справі № 850/1/18, від 19 січня 2022 року у справі № 600/785/21-а, від 03 лютого 2022 року у справі № 420/3754/20, відповідно до яких порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат визначений статтею 252 КАС України. Нормами статті 252 КАС України не передбачено процесуального порядку залишення заяви про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду. Розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення на підставі частини 7 статті 139 КАС України є помилковим та таким, що порушує норми законодавства України, а саме застосуванням процесуальної норми, яка не підлягала застосування до цих правовідносин.
Зазначені висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на таке. 
Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.
Тож подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.
Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).
За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (див. постанову Верховного Суду від 07 травня 2023 року у справі № 463/12950/21).
Зазначені висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до яких законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.
Цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21).
З урахуванням наведеного, зважаючи на ієрархію висновків Верховного Суду, у разі різного тлумачення норм матеріального права у цій справі підлягає застосовуванню саме висновок Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        О. В. Ступак