УХВАЛА

07 вересня 2023 року 

м. Київ

справа № 400/784/21

адміністративне провадження № К/990/30163/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі №   400/784/21 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, у якому просив:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу компенсацію за невикористані відпустки у кількості 248 діб з урахуванням кратності, відповідно до вимог пункту 3 XXXI розділу наказу Міністра оборони України № 260, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018-2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням військового звання «підполковник юстиції», відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу» та її додатку 14;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)2020 р., з липня 2015 року до 10 вересня 2020 року;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату звільненому з військової служби у запас позивачу, починаючи з 10 вересня 2020 року, компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статтей 116, 117 КЗпП України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року  адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки у кількості 248 діб з урахуванням вимог розділу XXXI п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року в частині задоволення позову про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки у кількості 248 діб з урахуванням вимог розділу XXXI пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалено нове рішення у відповідній частині, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у цій частині позову відмовлено. В інший частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року залишено без змін.

Не погодившись із судовими рішеннями в частині задоволених позовних вимог, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою. 

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2023 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

01 вересня 2023 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 400/784/21. Відповідач, посилаючись на неправильне застування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 року набрав чинності    Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до    Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої   статті 328 КАС України   обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України    у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої    статті 328 цього Кодексу    в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої    статті 328 цього Кодексу    в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої    статті 328 КАС України    як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у зв`язку з тим, що судами попередніх інстанцій справу розглянуто не за правилами загального позовного провадження, а також пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку із неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме незастосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду. Зокрема, відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 240/5230/18, від 15 червня           2022 року у справі № 420/5223/21, від 12 квітня 2021 року у справі № 812/1478/16 та від 24 квітня 2019 року у справі № 266/2322/16-а.

Щодо посилань відповідача на помилковість розгляду судом першої інстанції справи за правилами спрощеного позовного провадження, Суд повторно зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України, якою передбачено виключний перелік справ, які розглядаються за правилами загального позовного провадження, ця справа не відноситься до такого переліку справ та не підпадає під дію частини четвертої статті 257 КАС України, яка встановлює перелік справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 

Слід також зазначити, що суд першої інстанції не відносив цю справу до категорії малозначних справ, та урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.

За вказаних обставин, Верховний Суд не приймає до уваги доводи відповідача в цій частині.

Щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі цього пункту є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Перевіряючи доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки прокуратурою лише зазначено про постанови Верховного Суду, проте не зазначено конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначених скаржником справах.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, Суд зазначає, що формальне посилання скаржника на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої    статті 328 КАС України.

Іншою підставою оскарження судових рішень прокуратура зазначила пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, приписи якого передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо заявник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Слід зазначити, що оскарження судового рішення з підстав необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції полягає у аналізі аргументів Верховного Суду, що стали підставою для такого висновку та викладення обґрунтування щодо іншого підходу до застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Водночас відповідачем не обґрунтована необхідність відступлення від сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у взаємозв`язку із вказаними вище підставами.

З огляду на викладене, заявником не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що відповідачем висловлено незгоду з процесуальним рішенням Верховного Суду щодо повернення його касаційної скарги ухвалою від 17 серпня                   2023 року, зазначивши що у поданій касаційній скарзі належним чином були викладені підстави касаційного оскарження, а інші аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Варто зазначити, що відповідно до приписів   статті 44 КАС України    учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України   касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі №   400/784/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                               М.В. Білак