Ухвала        
07 липня 2023року
м. Київ
справа № 733/1962/16-ц
провадження № 61-9553ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 18 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
24 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 733/1962/16-ц.
Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав. 
Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).
Аналіз ЄДРСР свідчить, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із касаційними скаргами на постанову Верховного Суду та ухвали Верховного Суду, якими вирішувалося питання щодо прийняття до розгляду його касаційних скарг.
Ухвалами Верховного Суду від 17 грудня 2019 року, від 03 лютого 2020 року та від 20 березня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду 
від 23 травня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 20 березня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвалу Верховного Суду 
від 20 березня 2020 року та ухвалу Верховного Суду від 29 березня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду 
від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду 
від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року, від 30 червня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 16 серпня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 04 жовтня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 16 листопада 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 24 грудня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 14 лютого 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 31 травня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду 
від 14 липня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 14 вересня 2022 року залишено без розгляду у зв`язку з тим, що суд визнав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 14 вересня 2022 року залишено без розгляду у зв`язку з тим, що суд визнав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.
Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 24 січня 2022 року залишено без розгляду у зв`язку з тим, що суд визнав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 24 березня 2023 року залишено без розгляду у зв`язку з тим, що суд визнав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.
Тлумачення частини першої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку, що касаційному оскарженню не підлягають ухвали та постанови Верховного Суду.
Учасники справи повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, неодноразове подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.
ОСОБА_1 неодноразово подавав касаційні скарги на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та кожну наступну ухвалу Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження, які не підлягають касаційному оскарженню. Також заявник подавав касаційні скарги на ухвали Верховного Суду від 08 листопада 2022 року, від 24 січня 2023 року, від 24 березня 
2023 року та 18 травня 2023 року, якими суд визнав його дії зловживанням процесуальними правами, внаслідок чого залишав касаційні скарги без розгляду.
За таких обставин Верховний Суд визнає дії ОСОБА_1 щодо подання касаційної скарги на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 18 травня 2023 року зловживанням процесуальним правом.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Керуючись статтями 44, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 18 травня 2023 року залишити без розгляду.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   В. В. Шипович
                 О. М. Осіян
                                                                                                         Є. В. Синельников