УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
13 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 758/5247/22
провадження № 51-5415ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року стосовно 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
який обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 
ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини 
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він 18 червня 2022 року приблизно о 12 год, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Конча Заспа», що розташована по вулиці Генерала Матикіна в м. Києві, а саме на асфальті біля смітника побачив та підібрав прозорий безбарвний пакет з полімерного матеріалу, який містив 9 прозорих безбарвних пакетів з полімерного матеріалу із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, а саме наркотичний засіб - канабіс, який помістив до спідньої білизни (трусів) одягнених на ньому на той час. Надалі незаконно перевіз його при собі маршрутним таксі до зупинки громадського транспорту, що розташована неподалік станції метро «Видубичі» КП «Київський метрополітен» у м. Києві. Після чого, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб - канабіс, пішки попрямував до станції метро «Видубичі», де того ж дня, приблизно 
о 14 год 50 хв, у вестибюлі станції метро «Видубичі» був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності предметів та речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у спідній білизні (трусах) одягнених на ньому, знаходиться наркотичний засіб - канабіс, який він незаконно придбав, зберігав та перевозив при собі для особистого вживання без мети збуту. Після того,    ОСОБА_5 у присутності двох понятих самостійно дістав із спідньої білизни (трусів) одягнених на ньому, прозорий безбарвний пакет з полімерного матеріалу, який містив 9 (дев`ять) прозорих безбарвних пакетів із вмістом наркотичного засобу - канабісу.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, а саме як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року клопотання захисника задоволено,    ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та на підставі ч. 4 
ст. 309 КК, кримінальне провадження стосовно    ОСОБА_5 закрито. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що матеріалами провадження не підтверджено, що ОСОБА_5 страждав на наркоманію, а тому приписи ч. 4 ст. 309 КК до нього застосовані неправильно. 
Стверджує, що апеляційний суд не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 звернувся до лікувальної установи майже через вісім місяців після вчинення кримінального проступку та на стадії судового розгляду не визнавав своєї винуватості у вчиненому. Вказує, що в ході всього судового процесу ОСОБА_5 категорично стверджував, що він не є особою, яка вживає наркотичні засоби та психотропні речовини і залежності у нього не має.
У зв`язку з цим, прокурор вважає, що допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 4 ст. 309 КК), а тому ухвалу апеляційного суду слід скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та копію оскаржуваного судового рішення стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності у такому випадку слугують два елементи, а саме: добровільне звернення особи до лікувального закладу та її лікування від наркоманії. 
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. При цьому, особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій медичним закладом встановлено відповідний діагноз. 
Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів. Синдром залежності. Активне вживання», рішенням ЛКК від 14 лютого 2023 року ОСОБА_5 встановлено діагноз F12.24, що констатує факт наявності синдрому залежності та розладів психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, тобто наявності у хворого такого захворювання як «наркоманія».
Таким чином, місцевий суд, встановивши підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК, а саме, наявність у останнього захворювання, пов`язаного з наркоманією, а також факт його добровільного звернення з цього приводу до лікувального закладу та проходження курсу лікування, правильно застосував до нього положення ч. 4 ст. 309 КК.
Об`єктивних підстав не довіряти доводам ОСОБА_5 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії, у суду не було. 
Ухвала суду першої інстанції вмотивована та відповідає вимогам ст. 372 КПК. 
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені у касаційній скарзі прокурора доводи, які за змістом аналогічні доводам апеляційної скарги, були предметом перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви ухваленого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що встановлення обвинуваченому діагнозу саме «наркоманія» не викликає сумнівів у тому, що захворювання, від якого лікувався ОСОБА_5 пов`язане з наркоманією, а саме із вживанням наркотичних речовин - канабіноїдів. 
З такою позицією погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги щодо безпідставності звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК з посиланням на те, що ОСОБА_5 не визнавав своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК та звернувся до лікувальної установи майже через вісім місяців після вчинення кримінального проступку. 
На вказані доводи суд апеляційної інстанції надав обґрунтовані відповіді, вказавши, що звільнення особи, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК не потребує такої обов`язкової обставини, як визнання винуватості, а добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.
Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року стосовно  ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                              ОСОБА_3