Постанова                                           
Іменем України
19 липня 2023 року
 
м. Київ
 
справа № 2-11180/09
 
провадження № 61-6515св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
представник особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Полтавського апеляційного суду 
від 10 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06 квітня 2007 року вона на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В., зареєстрованого у реєстрі за № 1225, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16 квітня 2007 року за реєстраційним № 18230484, придбала нежитлові приміщення першого поверху № ХІV, ХLVII, XLVIII, XLIX, L, La; другого поверху № LIII, LVIa, LXIII, LXIV, LXVI, LXVII в літ. «А-2», загальною площею 173,3 кв. м, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 .
11 квітня 2007 року вона на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 711, зареєстрованого у 
КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18 вересня 2007 року за реєстраційним № 20328381, придбала кімнати № 22 та № 23 другого поверху, житловою площею 28,5 кв. м, загальною площею 28,5 кв. м у будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 401,1 кв. м: нежитлових приміщень підвалу № I-VIII, VIIIб, X-XII, загальною площею 212,4 кв. м, приміщень першого та другого поверхів, площею 1 188,7 кв. м (у т. ч. житловою площею 370,2 кв. м), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Після придбання вищезазначених нежитлових та житлових приміщень, вона, реалізуючи своє право власника по володінню та розпорядженню належним їй майном, здійснила реконструкцію житлових приміщень частини першого та другого поверхів під нежитлові з улаштуванням мансарди по АДРЕСА_1 , внаслідок чого загальна площа нежитлових приміщень складає 301,2 кв. м: приміщення № XIV -сходи, загальною площею 18,5 кв. м; приміщення № XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м; приміщення № XLVIII - коридор, загальною площею 12,8 кв. м; приміщення № XLIX -підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв. м; приміщення № L - коридор, загальною площею 6,4 кв. м; приміщення № Lа - санвузол, загальною площею 
2,9 кв. м, а разом по першому поверху 83,9 кв. м; приміщення № LXVII -  кабінет, загальною площею 11,9 кв. м; приміщення № LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м; приміщення № LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв. м; приміщення № LVIа - коридор, загальною площею 17,3 кв. м; приміщення № 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м; приміщення мансарди № LVII - сходи, загальною площею 18,8 кв. м; приміщення 
№ LVIII - основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LIX -  основне, загальною площею 49,0 кв. м, а разом по мансарді 99,2 кв. м, що підтверджується проведеною технічною інвентаризацією зазначених нежитлових приміщень.
Реконструкція проводилася без отримання відповідних дозволів Харківської міської ради, але з дотриманням пожежних та санітарних норм та правил.
З метою підтвердження можливості подальшої експлуатації самовільно проведеної реконструкції нежитлових та житлових приміщень частини першого та другого поверхів з улаштуванням мансарди, нею, за рахунок власних коштів, у ТОВ «Харківреконструкція» було замовлено технічний висновок про можливість збереження самовільно виконаної реконструкції нежитлових та житлових приміщень з улаштування мансарди по 
АДРЕСА_1 , відповідно до висновків якого усі основні будівельні конструкції об`єкту реконструйованих нежитлових приміщень з улаштуванням мансарди знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та стійкості та придатні для подальшої експлуатації, проведена реконструкція нежитлових приміщень не вплинула негативно на стан основних будівельних конструкцій житлового будинку.
Виходячи із того, що реконструкція нежитлових та житлових приміщень частини першого та другого поверхів з улаштуванням мансарди по 
АДРЕСА_1 проводилася без отримання належного дозволу Харківської міської ради та цей об`єкт не був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку, він вважається самочинно збудованим.
У результаті проведеної реконструкції нею було створено новий об`єкт права власності. Однак, у зв`язку з тим, що будівництво було проведено без належного дозволу та відмовою відповідача видати правовстановлюючі документи на самочинно здійснену прибудову, вона змушена звернутися до суду.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на нежитлові приміщення:
першого поверху, які складаються з: приміщення № XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв. м; приміщення № XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м; приміщення № XLVIII - коридор, загальною площею 
12,8 кв. м; приміщення XLIХ - підсобне приміщення, загальною площею 
30,3 кв. м; приміщення № L - коридор, загальною площею 6,4 кв. м; приміщення № Lа - санвузол, загальною площею 2,9 кв. м, а разом по першому поверху 83,9 кв. м;
приміщення другого поверху, які складаються з: приміщення № LXVII - кабінет, загальною площею 11,9 кв. м; приміщення № LXІII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м; приміщення № LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв. м; приміщення № LVIа - коридор, загальною площею 17,3 кв. м; приміщення № 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м;
приміщення мансарди, які складаються з: приміщення LXVIII - сходи, загальною площею 18,8 кв. м; приміщення № LXIХ - основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LXХ - основне, загальною площею 
49,0 кв. м, а разом по мансарді - 99,2 кв. м,
а всього загальною площею 301,2 кв. м, у літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2009 року у складі судді Малихіна О. Р. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення:
першого поверху, які складаються з: приміщення № XIV -сходи, загальною площею 18,5 кв. м; приміщення № XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м; приміщення № XLVIII - коридор, загальною площею 
12,8 кв.м; приміщення № XLIX - підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв. м; приміщення № L - коридор, загальною площею 6,4 кв. м; приміщення № Lа - санвузол, загальною площею 2,9 кв. м., а разом 
по першому поверху 83,9 кв. м.;
другого поверху, які складаються з: приміщення № LXVII - кабінет, загальною площею 11,9 кв. м; приміщення № LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м; приміщення № LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв. м; приміщення № LVIа - коридор, загальною площею 
17,3 кв. м; приміщення № 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м;
приміщення мансарди, які складаються з: приміщення № LХVIII - сходи, загальною площею 18,8 кв. м; приміщення № LХIХ - основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LXХ - основне, загальною площею 
49,0 кв. м, а разом по мансарді 99,2 кв. м., всього приміщення загальною площею 301,2 кв. м, у літері «А-2», що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведена позивачем реконструкція належних їй приміщень не є юридичною чи фактичною підставою для припинення чи невизнання права власності позивача на реконструйований об`єкт. Проведена реконструкція є підставою лише для внесення відповідних змін до правовстановлюючих документів позивача, а у разі невизнання будь-якою особою права власності позивача - звернення цією особою до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
Неможливість реєстрації права власності на нежитлові приміщення обмежує право позивача розпоряджатися своїм майном, тому суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із обґрунтованості заявлених вимог.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
У травні 2020 року ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, просив поновити строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2009 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 червня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року 
№ 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2009 року прийнято до свого провадження та призначено її розгляд на 10 квітня 2023 року. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення.
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 як співвласник надав згоду ОСОБА_1 на отримання у власність приміщення горища (мансарди), а оскарження ним рішення суду першої інстанції через одинадцять років слід кваліфікувати як суперечливу поведінку, тобто таку, що не відповідає його попередній заяві.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не доведено, що судовим рішенням, яке оскаржується, вирішено питання про його права та законні інтереси, тому на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України закрив апеляційне провадження. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У квітні 2023 року до Верховного Суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду 
від 10 квітня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.
Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що заявник, починаючи із 2002 року, є власником житлових та нежитлових приміщень у будинку 
АДРЕСА_1 . За цих обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції щодо визнання права власності на приміщення горища (мансарди) виключно за позивачем порушує право власності ОСОБА_2 та впливає на його майновий інтерес, за захистом якого він і звернувся до апеляційного суду. 
Зазначає, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 26 червня 
2009 року у якій він не заперечує проти самовільного захоплення горища не є угодою між співвласниками щодо розпорядження спільним майном у розумінні приписів статей 358, 362 ЦК України. Крім того, заявник вважає цю заяву підробленою. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року справу № 2-11180/09 призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
06 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір 
купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Слоневською Д. В. Харківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за 
№ 1225 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16 квітня 
2007 року за реєстраційним № 18230484.
Згідно із вказаним договором ОСОБА_1 придбала нежитлові приміщення першого поверху № ХІV, ХLVII, XLVIII, XLIX, L, La; другого поверху № LIII, LVIa, LXIII, LXIV, LXVI, LXVII в літ. «А-2», загальною площею 173,3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 
(а. с. 6-8, т. 1).
11 квітня 2007 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гриценко Є. В. Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за  № 711, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18 вересня 2007 року за реєстраційним № 20328381, придбала у ОСОБА_2 кімнати № 22 та № 23 другого поверху, житловою площею 28,5 кв. м, загальною площею 28,5 кв. м в будівлі літ. «А-2», загальною  площею 1 401,1 кв. м: нежитлових  приміщень підвалу № I-VIII, VIII б, X-XII, загальною площею 212,4 кв. м, приміщень першого та другого поверхів, площею 1 188,7  кв. м (у т. ч. житловою площею 370,2 кв. м), які  розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 (а. с. 9-10, т. 1).
Сторонами не заперечується, що позивач після купівлі вищевказаних приміщень здійснила їх реконструкцію без належних дозволів.
Згідно із технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 внаслідок реконструкції житлових приміщень частини першого та другого поверхів під нежитлові з улаштуванням мансарди загальна площа нежитлових приміщень складає 301,2 кв. м, де, відповідно до виготовленого 19 жовтня 2009 року  
КП «Харківське міське БТІ» технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок 
АДРЕСА_1 , складається з: приміщення № XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв. м; приміщення  № XLVII - підсобне приміщення,  загальною площею  13,0 кв. м; приміщення  № XLVIII - коридор,  загальною  площею 12,8 кв. м; приміщення  № XLIX - підсобне приміщення, загальною  площею 30,3 кв. м; приміщення № L - коридор, загальною площею 6,4 кв. м; приміщення 
№ Lа - санвузол, загальною площею 2,9 кв. м, а разом по першому поверху 83,9  кв. м; приміщення № LXVII - кабінет, загальною площею 11,9  кв. м; приміщення  № LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м; приміщення № LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв. м; приміщення 
№ LVIа - коридор, загальною площею 17,3 кв. м; приміщення № 22-1 -підсобне приміщення,  загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому  поверху 118,1 кв. м; приміщення мансарди № LVII - сходи, загальною площею 18,8 кв. м; приміщення № LVIII - основне,  загальною площею 
31,4 кв. м, приміщення № LIX - основне, загальною площею 49,0 кв. м, а разом по мансарді 99,2 кв. м.
Відповідно до технічного висновку, виготовленому на замовлення позивача  ТОВ «Харківреконструкція», усі основні будівельні конструкції об`єкту реконструйованих нежитлових приміщень з улаштуванням мансарди знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та стійкості та придатні для подальшої експлуатації, проведена реконструкція нежитлових  приміщень не вплинула негативно на стан основних будівельних конструкцій житлового будинку. Будівництво проводилось за особисті кошти позивача, будівництво є закінченим, що підтверджується технічним паспортом.
Позиція Верховного Суду
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У травні 2020 року рішення Московського районного суду м. Харкова 
від 29 жовтня 2009 року в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , вказуючи на те, що він є співвласниками житлових та нежитлових приміщень спірного будинку.
У підтвердження наявності у ОСОБА_2 права власності на приміщення у будинку АДРЕСА_1 до апеляційної скарги долучені світлокопії договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2002 року і реєстраційного посвідчення від 08 листопада 2022 року (а. с. 54, 56, т. 1). 
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем долучена світлокопія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 26 червня 2009 року, згідно із якою він є співвласником будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 , і не заперечує проти самовільно захоплюваного приміщення горища, які є місцями спільного користування, та дає згоду на оформлення ОСОБА_1 цього приміщення за встановленим законодавством порядком (а. с. 95, т. 2).
Аналогічна заява складена іншим співвласником ОСОБА_6 
(а. с. 96, т. 2).
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
З огляду на наведені норми закону, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.
Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13-ц (провадження № 61-17767св19).
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 
2009 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не доведено, що судовим рішенням, яке оскаржується, вирішено питання про його права та законні інтереси.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частини перша-друга статті 358 ЦК України).
Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 вищевказаного Закону спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Згідно із частинами першою-другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
У житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.
Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, і до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження 
№ 14-363цс19).
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на нежитлові приміщення першого та другого поверхів, підвалу та мансандри у будинку АДРЕСА_1 , які відповідно до положень діючого законодавства є допоміжним приміщеннями у будинку.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 надав до суду такі документи: договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2002 року, реєстраційне посвідчення від 08 листопада 2002 року. Також до відзиву до апеляційної скарги було долучено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідно до якої ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
Враховуючи викладене, передчасними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що суду не надано актуальних документів про право власності ОСОБА_2 на підтвердження наявності у нього права власності на приміщення у будинку АДРЕСА_1 .  
При цьому судом апеляційної інстанції не перевірено законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яким було вирішено ці позовні вимоги по суті.  
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Тобто у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
С. Ф. Хопта