ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 серпня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/7424/14
провадження № 22-ц/4809/971/23 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2022 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю. 

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги і ухвали суду першої інстанції.
23.09.2022  ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, заінтересовані особи: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 , в якій просив скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Лінецької Людмили Сергіївни від 03.01.2019 ВП НОМЕР_3, якою ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України, зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подати Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Постанову про скасування тимчасового обмеження для виїзду за кордон ОСОБА_1 у ВП НОМЕР_3.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.09.2022 прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_3 та призначено судове засідання на 03 листопада 2022 року об 11 год. 15 хв. (а.с.59 т.1).
24.11.2022 ОСОБА_1 подав до суду заяву в порядку ст. 49 ЦПК України (а.с.105-127 т.1).
19.12.2022 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про залучення до справи у якості заінтересованої особи - державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А. С.
20.12.2022  ОСОБА_1 до суду письмові пояснення (а.с.68-75 т.2), до яких долучено заяву в порядку ст. 49 ЦПК України, у якій просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А. С. у ВП № НОМЕР_4, ВП № НОМЕР_5, а саме: постанови про накладення штрафу ВП № НОМЕР_4 від 09.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 10.11.2022, постанови про арешт майна боржника ВП № НОМЕР_4 від 09.11.2022., ВП № НОМЕР_5 від 10.11.2022, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № НОМЕР_4 від 09.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 10.11.2022, постанов) про арешт коштів боржника ВГІ № НОМЕР_5 від 09.11.2022, зобов`язати державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А. С. здійснити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчих провадженнях ВП НОМЕР_4 та ВП НОМЕР_3 (а.с. 76-91 т.2).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2022 року відмовлено у прийнятті заяви про збільшення вимог скарги від 24.11.2022, та у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи державного виконавця Негра А.С. (а.с.119-121 т.2).
Відмовляючи у прийнятті заяви, суд першої інстанції виходив з того, що право змінювати предмет або підстави позову визначене законодавцем за позивачем у справі, що розглядається в порядку позовного провадження. Після ухвалення судового рішення у справі та відкриття виконавчого провадження сторони справи стають учасниками виконавчого провадження з відмінним від сторін у справі процесуальним статусом. Процесуальне законодавство не передбачає права заявника після початку розгляду скарги по суті здійснювати зміну предмету чи підстав останньої.
Суд зазначив, що первинно подана скарга та уточнення до скарги стосуються не одного і того ж виконавчого провадження, а різних виконавчих проваджень.
Суд дійшов висновку, що подане скаржником уточнення до скарги є таким, що змінює і предмет і підстави скарги, яке суд розцінює як подання іншої (ще одної) скарги. Судом роз`яснено, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з окремою скаргою в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Заявник подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Вказує, що суд відмовив у прийнятті заяви про внесення змін до скарги шляхом зміни предмету і підстав, проте не перевірив, чи передбачена процесуальним законодавством можливість відмови у задоволенні заяви в порядку ст. 49 ЦПК України з підстав, зазначених в його ухвалі, та мав би проаналізувати доводи викладені скаржником, не обмежуватись лише їх поверховим викладенням без будь якої мотивації, чому саме ці доводи не можуть бути прийняті судом.
Зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного суду від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19.
Суд припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя.
Право на суд відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Відповідно до частини 3 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
-заміна одних позовних вимог іншими;
-доповнення позовних вимог новими;
-вилучення деяких із позовних вимог;
-пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Такі висновки щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.
Вказує, що предметом спору у цій справі були заявлені вимоги скарги про:
- скасування постанови державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Лінецької Людмили Сергіївни від 03.01.2019 № ВП НОМЕР_5, якою мене, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий 07.02.2002 Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області), обмежено у праві виїзду за межі України;
- зобов`язання Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подати Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Постанову про скасування тимчасового обмеження для виїзду за кордон ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий 07.02.2002 Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області), у виконавчому провадженні серії ВП № НОМЕР_5.
У подальшому 24.11.2022 до закінчення судом першої інстанції підготовчого провадження у справі заявник подав до Кіровського районного суду міста Кіровограда заяву про зміну предмета вимог скарги, та просив:
- скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Лінецької Людмили Сергіївни від 03.01.2019 ВП НОМЕР_3, якою ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України;
- скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А.С. від 10.11.2022 ВП НОМЕР_3, якою ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України;
- скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А.С. від 09.11.2022 ВП НОМЕР_4, якою ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України;
- зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подати Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасового обмеження для виїзду за кордон ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях ВП НОМЕР_3 та ВП НОМЕР_4.
Поданою заявою доповнено вимоги скарги новими вимогами про скасування незаконних обмежень для виїзду за кордон. Наведені у заяві доводи не є зміною підстав скарги, оскільки заявник не змінював первісні фактичні підстави, а лише доповнив їх новими обставинами, які стосуються предмету спору (оскарження незаконних дій ВДВС щодо обмеження у праві виїзду за кордон, вчинених під час виконання судових рішень Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2007 по справі №2-753-07 та від 15.04.2015 по справі №404/7424/14-ц, в межах виконавчих проваджень ВП НОМЕР_4 та ВП НОМЕР_3 за тими ж самими судовими рішеннями оспорюваних постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.
Заявник не погоджується з висновком суду, що заява від 23.11.2022 є фактично самостійною заявою, оскільки у ній заявлені нові вимоги, які не заявлялися у первісній скарзі, та наведені нові підстави скарги.
Зазначені висновки суду є помилковими та такими, що зроблені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12 червня 2019 року по справі № 487/10128/14-ц, постановах Верховного суду від 10 листопада 2021 року по справі №916/1988/20, від 17 серпня 2021 року по справі №910/19210/15, від 15 жовтня 2020 року по справі №922/2575/19, від 25 червня 2019 року по справі №924/1473/15, з огляду на наступне.
Суд не врахував, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2007 року по справі № 2-753-07 було змінене рішенням цього ж суду від 15.04 2015 р. по справі № 404/7424/14-ц. 
На виконанні у відділі ДВС знаходяться виконавчі листи №404/7424/2014 від 17.04.2015 ВП № НОМЕР_4 та №2-753 від 13.02.2007, №2/404/155/15 від 15.04.2015 ВП № НОМЕР_5.
Виконавчі провадження ВП НОМЕР_4 та ВП НОМЕР_3 не мають бути відокремлені від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.
Саме до таких висновків дійшов Верховний суд при розгляді аналогічного питання (постанови від 26 травня 2021 року по справі №643/12450/14, від 04 грудня 2020 року по справі №912/2171/18)
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у пункті 7.43. постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права не вважаються зміною підстав позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
Згідно норм ч. 2 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначену в п. 6  ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін з таких підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.
У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до норм ст. 447 ЦПК України  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012, постанови Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі № 705/1140/18, від 14 вересня 2022 року у справі № 161/11923/20).
Згідно вимог ст. 450 ЦПК скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ст. 211 ЦПК).
У призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. Секретар судового засідання доповідає суду хто з учасників судового процесу з`явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чи повідомлено тих учасників судового процесу, хто не з`явився, про дату, час і місце судового засідання у порядку, передбаченому цим Кодексом. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті (ст. 217 ЦПК).
Статтею 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
  Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Суд правомірно вважав, що право змінювати предмет або підстави позову визначене законодавцем за позивачем у справі, що розглядається в порядку позовного провадження. Після ухвалення судового рішення у справі та відкриття виконавчого провадження сторони справи стають учасниками виконавчого провадження з відмінним від сторін у справі процесуальним статусом. Процесуальне законодавство не передбачає права заявника після початку розгляду скарги по суті здійснювати зміну предмету чи підстав останньої.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подане скаржником уточнення до скарги фактично є новою (іншою) скаргою. 
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають,грунтуються на власному трактуванні норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2022 залучено по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_3 - державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Негра А. С.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.05.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2022 року про зміну підстав скарги. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.
Відповідно до вимог ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник