Справа № 127/33297/21
Провадження № 22-ц/801/1587/2023
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року	Справа № 127/33297/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Денишенко Т.О., 
                за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А., 
                за участю сторін: позивача ОСОБА_1  та його представника Куцого Р.А. , представника відповідача Батурського Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/33297/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелева Ігоря Івановича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2023 року, яке ухвалене суддею Бойко В.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст рішення складено 07 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелева І.І. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи позов тим, що 05 листопада 2021 року в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області - заступником начальника з будівництва доріг Жебелевим І.І. видано Наказ №135-к про звільнення ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП. Підставою для звільнення у вказаному наказі став висновок за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 28 жовтня 2021 року та Лист погодження Державного агентства автомобільних доріг України від 04 листопада 2021 року №4977/1/16-4281/09-21. 
Позивач вважає даний Наказ №135-к від 05 листопада 2021 року про звільнення незаконним та безпідставним, який є наслідком службових переслідувань, оскільки звернення здійснено за відсутності законних на те підстав та з порушенням порядку звільнення. Протягом роботи в Службі автомобільних доріг у Вінницькій області йому постійно виплачували надбавку за високі досягнення в праці, матеріальні заохочення, премії, виплати за вислугу років. Зі сторони керівництва Служби автомобільних доріг та НАЗК не було жодних зауважень до його роботи, звітування. В межах своїх посадових обов`язків він зобов`язаний був визначати суб`єктів декларування в Службі, повідомляти Укравтодор та НАЗК про виявлені порушення антикорупційного законодавства працівниками Служби, в тому числі керівником Служби, встановлені випадки конфлікту інтересів, перешкод або втручання у діяльність уповноваженого, виявлені ризики за результатами антикорупційної перевірки ділових партнерів тощо. Тому, інколи виникали конфлікти з окремими працівниками та керівником Служби. 
Позивач вважає, що ним не було порушено вимоги трудового законодавства, що призвело до незаконного його звільнення. Окрім того, факти невиконання трудових обов`язків навіть не встановлювалися відповідачем, внутрішня перевірка не проводилась, а як підставу для звільнення використано рекомендацію працівника іншої юридичної особи, а не роботодавця. Таким чином, у відповідача не було жодних правових підстав для звільнення позивача відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що спірний наказ про його звільнення з роботи не ґрунтується на законних підставах, оскільки не було систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Керівник Служби не створив відповідні умови праці та не сприяв йому у виконанні посадових обов`язків (не забезпечив робочим місцем, офісним приладдям тощо). Жодним нормативним документом не передбачена можливість уповноваженого самостійно приймати розпорядчі акти Служби або вносити в них зміни, вирішувати організаційні питання без участі керівника Служби, самостійно розміщувати інформаційні матеріали на офіційних вебсайтах (порталах) тощо. 
Таким чином, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області - заступника начальника з будівництва доріг Жебелева І.І. від 05 листопада 2021 року № 135-к про звільнення ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року. Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Вінницькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2023 року в задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прийнятий правомірно, відповідачем доведено факти порушення трудової дисципліни та невиконання своїх трудових обов`язків позивачем. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною, тому задоволенню також не підлягає.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постановах Верховного Суду. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутній факт систематичного невиконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, а тому звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу Служба автомобільних доріг у Вінницькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Жебелева І.І. - адвокат Піпко А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

 
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у позивача був спеціальний статус уповноваженого з антикорупційного законодавства, та відповідно погодження на його звільнення надає відповідний орган - ДААД України, який погодив звільнення ОСОБА_1 , враховуючи висновок за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності. Вказаним висновком, крім того, було встановлено систематичне порушення трудового законодавства ОСОБА_1 у період з 2018 року по 2021 року. 

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №92-к від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта переведено на посаду провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 02 жовтня 2018 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (т.1 а.с.10).

Згідно довідки №6 від 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 працював в САД у Вінницькій області на посаді провідного юрисконсульта з 25 січня 2018 року (наказ від 24 січня 2018 року №10-к) та на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з 02 жовтня 2018 року (наказ від 01 жовтня 2018 року №92-к) по 05 листопада 2021 року (т.2 а.с.154).

Наказом №Н-112 від 31 березня 2023 року перейменовано САД у Вінницькій області на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області (т.4 а.с.37).

Відповідно до наказу №453-К від 13 жовтня 2020 року, Державним агентством автомобільних доріг України наказано провести службове розслідування у період 13 жовтня 2020 року по 11 грудня 2020 року для перевірки інформації та з`ясування обставин відсутності начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області Алексєєва І.М. на робочому місці в період з 08 жовтня 2020 року по 13 жовтня 2020 року. Утворити комісію для проведення службового розслідування у складі згідно з додатком (т.1 а.с.15).

Згідно наказу ДААД України «Про проведення перевірки стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області» наказано провести перевірку стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області за період з 01 січня 2018 року по 01 жовтня 2021 року (т.1 а.с.128 - 130).

Відповідно до висновку за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області від 28 жовтня 2021 року, робоча група у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у період з 21 по 23 жовтня 2021 року, встановила, що в ході перевірки інформація викладена у листі НАЗК від 22 вересня 2021 року №22-03/70741-21 «Про дотримання антикорупційного законодавства на підвідомчих організаціях» щодо можливого перешкоджання діяльності провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області не підтвердилася, виходячи із виробничої ситуації (капітальний ремонт приміщення) у провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності є належні умови для здійснення ним своєї діяльності (стіл та оргтехніка, місце для зберігання документів, сейф). Звинувачення щодо «не забезпечення розміщення виданих наказів та офіційному веб-сайті Служби», на думку робочої групи є надуманими, фахівцями із зв`язку з громадськістю розміщується уся інформація, яку їм надає провідний уповноважений з антикорупційної діяльності, та враховуючи недоступність матеріалів на веб-сторінці Служби у розділі «Протидія корупції», навпаки, вбачається незацікавленість провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності у результаті роботи. За результатами перевірки стану організації роботи із запобігання та виявлення корупції в САД у Вінницькій області за 2018-2021 роки встановлено, що Служба не забезпечує повною мірою розробку та вжиття заходів, які є необхідними та достатніми для запобігання, виявлення та протидії корупції у своїй діяльності. Враховуючи відсутність будь-яких підтверджуючих документів та інформацію розміщену на веб-сайті Служби, робота провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року є незадовільною. Діяльність провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності за період з травня 2020 року по жовтень 2021 року не охоплює усі напрямки із запобігання та протидії корупції, визначені Антикорупційною програмою Служби, зокрема ОСОБА_1 неналежно виконуються посадові обов`язки в частині проведення внутрішніх навчань із працівниками служби, надання їм методичної рекомендації, не належним чином проводиться антикорупційна перевірка ділових партнерів Служби. За результатами перевірки рекомендується відібрати письмові пояснення у ОСОБА_1 по факту виявлення порушень та недоліків та застосувати до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення (т.1 а.с.82 - 96).

Відповідно до доручення №2743 від 02 листопада 2021 року, було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність надати письмові пояснення до 15:00 год 02 листопада 2021 року щодо порушень зазначених у висновку за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області від 28 жовтня 2021 року (т.1 а.с.81).

ОСОБА_1 у заяві від 03 листопада 2021 року просив з метою виконання доручення від 02 листопада 2021 року №2743 та можливості підготовки письмових пояснень надати всі опрацьовані робочою групою під час перевірки документи, що як зазначеному висновку повинні бути надані до нього, а також листи Національного агентства з питань запобігання корупції №22-03/69738-21 від 17 вересня 2021 року, №22-03/70741-21 від 22 вересня 2021 року, наказ ДААД України від 19 жовтня 2021 року №Н-443/16-00 (т.1 а.с.97).

Листом №2752 від 03 листопада 2021 року, САД у Вінницькій області керуючись висновком за результатами здійснення перевірки стану антикорупційної діяльності та враховуючи притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності ОСОБА_1 , просило погодити звільнення провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області ОСОБА_1 , згідно п.3 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.131).

ДААД України розглянувши лист САД у Вінницькій області від 03 листопада 2021 року №2752 не заперечує щодо звільнення провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності ОСОБА_1 , що підтверджується листом погодження №4977/1/16/13-4281/09-21 від 04 листопада 2021 року (т.1 а.с.132).

Наказом №135-к від 05 листопада 2021 року, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, положення про САД у Вінницькій області, затвердженого наказом ДААД України від 29 липня 2019 року №238, ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності, звільнено з займаної посади 05 листопада 2021 року. Підстава: висновок за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області від 28 жовтня 2021 року; лист погодження ДААД України від 04 листопада 2021 року №4977/1/16/13-4281/09-21. Копія Наказу ОСОБА_1 була вручена 05 листопада 2021 року о 09:54 год (т.1 а.с.98 - 99).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 06 вересня 2022 року в справі № 296/4252/20, від 15 грудня 2021 року в справі 655/807/19.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, наказом №296 від 01 листопада 2021 року оголошено догану ОСОБА_1 , провідному уповноваженому з антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області, за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці більше 3 год) (т.1 а.с.77).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 до САД у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника САД у Вінницькій області Жебелева І.І. від 01 листопада 2021 року №296 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності» (т.2 а.с.206 - 209, 239 - 244).

ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі висновку за результатами перевірки стану антикорупційної діяльності САД у Вінницькій області від 28 жовтня 2021 року; листа погодження ДААД України від 04 листопада 2021 року №4977/1/16/13-4281/09-21.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати доведеним відповідачем факт систематичного порушення позивачем трудових обов`язків, якими відповідач обґрунтовував наказ про звільнення.

Отже, колегія суддів, приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про систематичність невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків, вважає, що звільнення позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП України відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, то відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, останній має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 8 ст. 235 зазначеного Кодексу).

Системний аналіз зазначених вище приписів статті 235 КЗпП України, дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 758/9164/16-ц.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що «виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18).

З наданої Службою автомобільних доріг у Вінницькій області довідки №227 від 03 березня 2023 року про заробітну плату за останні два місяці роботи, що передували звільненню, вбачається, що середній заробіток з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, становить 1689,28 грн (т.3 а.с.35).

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним розміром виходячи з наступного.

З наданої Службою автомобільних доріг у Вінницькій області довідки №227 від 03 березня 2023 року, кількість фактично відпрацьованих днів становить 16 днів, з яких 13 робочих днів у вересні 2021 року, 3 робочі дні у жовтні 2021 року.

Отже, заробіток за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох місяців роботи, що передувало звільненню становить:

За вересень 2021 року: 7732,05 грн (заробітна плата за 13 робочих днів; 13085 грн/22 робочі дні в місяці х 13 фактично відпрацьованих робочих днів = 7732,05 грн);
773,21 грн (надбавка за вислугу років, 10 % посадового окладу);
3866,03 грн (надбавка за високі досягнення у праці, 50 % посадового окладу);
15464,09 грн (200 % премії ІІІ кварталу за 13 робочих днів у вересні 2021 року).
Всього за вересень 2021 року заробітна плата становить 27835,38 грн.

За жовтень 2021 року: 1962,75 грн (заробітна плата за 3 робочі дні);
196,28 грн (надбавка за вислугу років, 10 % посадового окладу);
3981,38 грн (надбавка за високі досягнення у праці, 50 % посадового окладу).
Всього за жовтень 2021 року заробітна плата становить 3140,41 грн.

Загальна сума заробітку за останні два місця, що передували звільненню ОСОБА_1 , для нарахування виплат за час вимушеного прогулу згідно Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100, складає 30975,79 грн (27835,38 грн за вересень 2021 року + 3140,41 грн за жовтень 2021 року).

Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи, що передувало звільненню позивача складає 1935,99 грн (30975,79 грн/16 відпрацьованих робочих днів у вересні-жовтні 2021 року).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по 01 серпня 2023 року (день ухвалення судового рішення), що підлягає стягненню з Служби автомобільних доріг у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 становить 867323,52 грн (448 робочих дні х 1935,99 грн), з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

При таких обставинах апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та наданим доказам, порушено норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн, а всього 2270 грн.

Крім того, з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції в розмірі 23973,10 грн = ((8673,24 грн + 908 грн) + (8673,24 грн + 908 )х150%).
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1-2ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: угоду з адвокатом на правничу допомогу від 07 листопада 2021 року, укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Куцим Р.А.; акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката по справі №127/33297/21 від 28 липня 2023 року, згідно якого загальна сума складає 51098 грн; квитанція до прибуткового касового ордера №14 від 28 липня 2023 року відповідно до якого адвокат Куций Р.А. отримав від ОСОБА_1 гонорар в розмірі 51098 грн.

На підставі вищевикладеного, витрати на правничу допомогу в сумі 51098 грн, на переконання колегії суддів апеляційного суду є неспівмірними із складністю даної справи, ціною позову, та виконаними адвокатом об`ємом роботи, розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру, при цьому відповідач просив зменшити їх розмір, відтак колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу в розмірі 40000 грн, який буде відповідати критерію розумності, виваженості та справедливості.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелева Ігоря Івановича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області - заступника начальника з будівництва доріг Жебелева Ігоря Івановича від 05 листопада 2021 року № 135-к про звільнення ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року. 
Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби автомобільних доріг у Вінницькій області.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08 листопада 2021 року по день ухваленого судового рішення, у розмірі 867323,52 грн (вісімсот шістдесят сім тисяч триста двадцять три грн 52 коп.), з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Допустити до негайного виконання рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі позивача.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь держави судовий збір в розмірі 23973,10 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Войтко Ю.Б.
       
                                                       Денишенко Т.О.