Справа № 462/3581/22                                Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2012/23                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 вересня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, у якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109 217 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн 00 коп.
Позов обґрунтовано тим, що 11 травня 2021 року близько 12:00 год по проспекту Червоної Калини, що у місті Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mercedes-Benz Е 230», д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/4081/21 від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 11 травня 2021 року ОСОБА_2 було завдано матеріальних збитків у вигляді механічного пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz Е 230», д.н.з НОМЕР_1 . 31 травня 2021 року ТОВ АК «Експерт Сервіс» було складено звіт № 3976/21 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до висновку вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» р.н. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсній вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 308 117,00 грн. Утилізаційна вартість автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 68 900,00 грн. Оскільки відповідач є учасником бойових дій, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, проводено МТСБУ у порядку, визначеному законом. Відповідно 20 серпня 2021 року МТСБУ було компенсовано позивачу граничну страхову суму за пошкодження майна у розмірі 130000,00 грн. Таким чином, різниця між фактично завданими матеріальними збитками та сумою страхового відшкодування, яка має бути стягнута з ОСОБА_1 становить 109 217,00 грн. Окрім того, позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями. Він був позбавлений можливості використати для переміщень свій транспортний засіб, зазнав значного стресу та протягом декількох місяців боявся сідати за кермо і відчував панічний страх, перебуваючи в автомобілі. Протягом декількох тижнів не міг повернутися до нормального ритму життя, страждав на безсоння, був обмежений у фізичній активності та страждав на головний біль. У зв`язку з цим позивач моральну шкоду оцінює у 30 000,00 грн.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 109 217 (сто дев`ять тисяч двісті сімнадцять) грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення безпідставно взяв до уваги як доказ роздруковану із сайту «Суд на долоні» постанову у справі № 462/4081/21, адже зміст такої неможливо ідентифікувати та встановити особу винну у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а також інших учасників справи. У цьому зв`язку, місцевий суду безпідставно вважав доведеним факт вини відповідача у вчиненні такого адмінправопорушення, адже належним чином посвідченої копії постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності матеріали цивільної справи не містять. 
Також суд безпідставно взяв до уваги та не визнав неналежним доказом копію звіту № 3976/21 про оцінку автомобіля, адже пошкодження автомобіля вказані у звіті не узгоджуються з пошкодженнями, зафіксованими в протоколі огляду місця ДТП від 11 травня 2021 року; огляд ТЗ позивача згідно звіту відбувся через 14 днів після ДТП – 25 травня 2021 року, а фото таблиця до даного звіту складена 31 травня 2021 року; в звіті не зафіксовано, що пошкодження виникли в результаті ДТП від 11 травня 2021 року. Дата складення звіту 31 травня 2021 року, у той час як у звіті вказано, що особі котра його склала, кваліфікаційне свідоцтво видано 30 вересня 2021 року. 
Клопотання про призначення товарознавчої експертизи позивачем та його представником не заявлялись. Встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженням ТЗ покладено на страховика, а не на будь-яку іншу особу. Позивачем жодним доказом не доведено отримання ним від МТСБУ вказаної в позовній заяві суми страхового відшкодування, як і не надано матеріалів страхової справи з висновком аварійного комісара, також рішення МТСБУ про виплату позивачу страхового відшкодування. 
Також позивачем не надано доказів вартості його автомобіля після ДТП, як і не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. 
Місцевий суд невірно застосував норму частини першої статті 1194 ЦК України, адже цивільна відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП, оскільки він є учасником бойових дій. 
Не надано місцевим судом в оскаржуваному рішенні оцінки оголошенню позивача про продаж його автомобіля, що свідчить про те, що такий не був пошкоджений.
Апеляційна скарга містить клопотання про розгляд справи з участю особи, яка її подала.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11 травня 2021 року о 00:37 год. у м. Львові, на просп. Червоної Калини, 50, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Mercedes- Benz Е 230», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , а також внаслідок руху по інерції здійснив зіткнення з автобусом «Еталон», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував невстановлений водій, що спричинило пошкодження транспортних засобів, порушивши п. 2.3. б, 16.11 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/4081/21 від 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Відповідно до Звіту № 3976/21 про оцінку автомобіля «Mercedes- Benz Е 230 від 31 травня 2021 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного ТОВ АК «Експерт Сервіс» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 27.12.2019 № 1003/19), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 308 117,00 грн, ринкова вартість автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 308 117,00 грн, утилізаційна вартість автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , складає 68 900,00 грн.
На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була. МТСБУ згідно з наказу №3.1./5482 від 16 серпня 2021 року виплачено потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Обставини щодо ДТП, яка мала місце 11 травня 2021 року за участю сторін визнаються останніми, як і обставини відсутності у відповідача на момент ДТП страхового полісу, а щодо отримання страхового відшкодування (регламентної виплати) від МТСБУ у розмірі 130 00,00 грн – визнається лише позивачем.
Також відповідачем не визнається обставина визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення по справі № 462/4081/21, постанова від 29 червня 2021 року, проте доказів протилежного як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції ним не надано.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Тобто, у разі визнання винуватцем в ДТП особи, яка звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України згідно із Законом № 1961-IV, його положення є також застосовними до таких страхових випадків у поєднанні з положеннями статті 1194 ЦК України.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV).
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
Згідно зі статтею 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV відповідно до положень якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок ДТП, зокрема на підставі положень Закону № 1961-IV, повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).
Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Згідно з пунктом 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.)
Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.).
Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Суд першої інстанції проаналізувавши звіт про оцінку автомобіля №3976/21 від 31 травня 2021 року, який не спростований відповідачем, зокрема його дослідницьку частину та викладені у ньому висновки, врахувавши, що за обставинами цієї справи автомобіль позивача вважається фізично знищеним, дійшов вірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню різниця між оціненою шкодою та виплаченим МТСБУ позивачу страховим відшкодуванням (регламентною виплатою) у розмірі 109 217,00 грн ((308 117,00 - 68 900,00) – 130 000,00).
Правом подати докази на спростування вказаного звіту, як і правом заявити клопотання про призначення по справі відповідної експертизи, з урахуванням розподілу обов`язків між сторонами щодо доказування, відповідач не скористався.
У цьому зв`язку, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що згаданий звіт про оцінку є неналежним доказом.
Щодо доводів скарги про те, що звіт складено особою, кваліфікаційне свідоцтво котрій видано після його складення, колегія суддів такі також відхиляє, зважаючи на те, що до звіту додано копію кваліфікаційного свідоцтва, виданого ОСОБА_3 в березні 2019 року, тобто до дати складення звіту, а зазначення у звіті помилкових даних оцінювача, колегія суддів вважає опискою, яка не впливає на правильність та чинність звіту.
Також відповідачем не спростовано самого факту ДТП, яка мала місце за його участю 11 травня 2021 року, та того, що пошкодження автомобіля позивача могли бути спричинені йому не внаслідок цієї ДТП, а до неї або після неї.
Щодо доводів скарги про ненадання матеріалів страхової справи МТСБУ, рішення про виплату страхового відшкодування та його отримання, з огляду на визнання цих обставин позивачем у позовній заяві, а також незаявлення цієї суми до стягнення з відповідача, колегія суддів визнає юридично безпідставними, і такими, що не входять, у зв`язку із цим, до предмета доказування у справі. 
Юридично неспроможними є також доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції оголошень про продаж позивачем автомобіля, що на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, свідчить про його неушкодженість, адже такі повністю спростовуються іншими доказами по справі, якими підтверджено як сам факт участі цього автомобіля в ДТП, так і його ушкодження під час цієї пригоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).
Встановивши, що позивачу завдано моральну шкоду, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір її грошової компенсації в сумі 15 000,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги у цій частині таких висновків суду не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів винуватості відповідача у скоєнні ДТП, яка мала місце 11 травня 2021 року, участь в якій ним не заперечується.
Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року N 3262-IV «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону (частина п`ята статті 4 цього Закону).
05 липня 2021 року в Реєстрі оприлюднено постанову Залізничного районного суду м. Львова від 29 червня 2021 року по справі № 462/4081/21, яку з метою перевірку відповідних доводів апеляційної скарги досліджено в режимі повного доступу, та встановлено, що така винесена відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює у в/ч НОМЕР_4 , проживає у АДРЕСА_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та щодо правопорушення, яке мало місце 11.05.2021 року о 00:37 год. у м. Львові, на просп. Червоної Калини, 50 під час керування ним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 .
Цією постановою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 /вісімсот п`ятдесят/ гривень, а також стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 454,00 /чотириста п`ятдесят чотири/ гривні судового збору.
Доказів оскарження цієї постанови в апеляційному порядку, а також її скасування за результатами апеляційного перегляду відповідачем не надано.
Враховуючи наведене, відповідні доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що оскаржуване рішення залишено без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий                                                 С.М. Копняк
Судді:                                                                С.М. Бойко
А.В. Ніткевич