КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 760/11213/20                               Головуючий у суді першої інстанції - Калініченко О.Б.
Номер провадження № 22-ц/824/10797/2023                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 вересня 2023 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року у справі за заявою  ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою  про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , який мотивувала тим, що 03 червня 2011 року між сторонами було укладено шлюб від якого вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявниця вказувала, що на час подання даної заяви сторони не проживають разом, а дитина проживає з нею. Натомість батько від утримання сина ухиляється.
Враховуючи вказане, ОСОБА_2 просила суд: видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення заяви і до досягнення повноліття.
03 червня 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти  у розмірі від його заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 210,20 грн. судового збору.
В подальшому, у вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу, у якій вказувала, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та у зв`язку із сімейними обставинами оригінал судового наказу від 03 червня 2020 року було втрачено нею у березні 2022 року, а тому просила суд видати дублікат вказаного судового наказу.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу задоволено та видано дублікат судового наказу від 03 червня 2020 року у справі №760/11213/20.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що до заяви про видачу дублікату судового наказу, що подається на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень,  заявницею не було додано доказів надіслання (надання) її копії іншим учасникам справи, що суперечить положенням ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а судом помилково не було повернуто заяву, а розглянуто її по суті.
Апелянт вважає, що такими діями було порушено не тільки положення ст. 183 ЦПК України, але і його право на доступ до правосуддя та загальні засади цивільного судочинства, такі як принцип рівності сторін, змагальності та відкритості судового розгляду, умисно створюючи йому перешкоди у наданні пояснень по суті ніби то втраченого судового наказу про стягнення аліментів.
Разом з тим, ОСОБА_1 посилається на те, що судовий наказ не було втрачено, а заявниця сама передала оригінал судового наказу йому в липні 2020 року з причин того, що дитина проживала разом із батьком і повністю перебувала на його утриманні, а тому саме він має право вимоги на стягнення аліментів в силу ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України.
З урахуванням вищезазначеного ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року, а заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу про стягнення аліментів повернути заявниці без розгляду, оскільки нею не дотримані приписи ч. 2 ст. 183 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Бреус С.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та повернути подану заявником заяву як таку, що подана з порушення процесуального закону.  
Представник заявника ОСОБА_2 адвокат Шкварко А.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки ухвала суду, на його переконання, постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення  учасників справи, які з`явилися на  апеляційний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, із матеріалів справи вбачається, що у травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 
03 червня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів -  ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.
30 вересня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про видачу дублікату судового наказу по справі № 760/11213/20, в якій заявниця вказує, що оригінал раніше виданого судового наказу було втрачено у березні 2022 року внаслідок збройної агресії рф проти держави України. 
Суд першої інстанції,  задовольняючи подану заяву зазначив, що оригінал судового наказу, який  був отриманий представником заявника - ОСОБА_4 09 червня 2020 року, був втрачений, тому дійшов висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалу суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
 Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою - третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
З метою реалізації вказаного принципу чинним ЦПК України сторонам визначено відповідні права. 
Так, зокрема, згідно до ст. 43  Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.
Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).
За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Чинний ЦПК України не містить окремої норми, яка б визначала вимоги до форми заяви про видачу дубліката виконавчого документа. Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення сформульовані у ст. 183 ЦПК України.
З аналізу п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України вбачається, що в заяві має бути обов`язково зазначено про втрату виконавчого листа та надано докази на підтвердження втрати його оригіналу.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.
Хибною є практика тих судів, що не з`ясовували підстав, за якими стягувач чи державний виконавець звертався за отриманням дубліката виконавчого листа, та обставин втрати виконавчого листа, не перевіряли дані про існування виконавчих проваджень за цими виконавчими листами або судовими наказами. Матеріали справ взагалі не містили інформації про будь-які дані щодо виконання судових рішень, а тому постановлені ухвали таких судів про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу не мотивовані.
Основними підставами для відмови у задоволенні заяв про видачу дубліката виконавчого листа обґрунтовано слугувало те, що такі виконавчі документи або перебували на виконанні у відповідних органах державної виконавчої служби, або із цими заявами звертались особи, які не були стягувачами за виконавчими провадженнями, або ці заяви надавалися без доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа.
В свою чергу, заявником не зазначено про втрату оригіналу судового наказу, доказів на підтвердження втрати оригіналу не надано.
Тож подання учасником справи заяви про видачу дубліката виконавчого документа , яким є судовий наказ потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.
Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертаючись у вересня 2022 року до суду із заявою про видачу судового наказу не зазначила у даній заяві учасника вказаної справи, зокрема боржника у справі  ОСОБА_1 , не надала до суду докази надіслання (надання) копії поданої заяви, що прямо передбачено ч.2 ст. 183 ЦПК України, при цьому суд першої інстанції на порушення вказаних норм процесуального законодавства при подачі вказаної заяви не звернув увагу та розглянув подану ОСОБА_2 заяву за відсутності ОСОБА_1 , не повідомивши останньому про надходження вказаної заяви, яким порушив права ОСОБА_1 , визначені ст. 43, 49 ЦПК України.
З врахуванням вкладеного колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому вважає, що суд першої інстанції прийняв до розгляду та розглянув заяву ОСОБА_2 з порушенням норм процесуального законодавства, не виконавши при цьому вимоги ч.4 ст. 183 ЦПК України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції, не повідомивши ОСОБА_1 про надходження відповідної заяви ОСОБА_2 , та фактично не здійснював розгляд вказаного питання з дотриманням норм ЦПК України, не перевіряв доводи боржника щодо обставин, викладених в поданій заяві, тому апеляційний суд не взмозі ухвалити власне судове рішення по суті поданого клопотання ОСОБА_2 . 
З врахуванням викладеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, а справа поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ЦПК України. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
  
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                             Т.Ц.Кашперська                                                                                                              В.О.Фінагеєв