Справа № 163/1433/23     Провадження №33/802/517/23 	Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду – Денісов В.П., з участю секретаря Прус Я.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Михайлюка О.В., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомлського районного суду Волинської області від 13 липня 2023 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. судового збору.
Згідно з постановою  ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 22 червня 2023 року о 22 год 37 хв у с. Старовойтове, на вул. Зарічній, в порушення п.2.9(а) Правил дорожнього руху, керував автомобілем MAN, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржує його з мотивів незаконності і невмотивованості. Вказує, що наданий поліцейськими відеозапис не є безперервним та цілісним, а тому не відображає повної фіксації події. Ставить під сумнів те, що прилад «Драгер 6810», за допомогою якого проводився його огляд, є належним доказом. Стверджує, що працівник поліції незаконно зупинив його транспортний засіб, без усяких на те підстав. З огляду на наведене, просить рішення місцевого суду скасувати.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Михайлюка О.В., які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили скасувати рішення судді і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному  законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
На думку апеляційного суду, місцевим судом вказаних норм Закону дотримано.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22.06.2023 серії ААД № 058577, 22 червня 2023 року о 22 год 37 хв у с. Старовойтове, на вул. Зарічній, в порушення п.2.9(а) Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 керував автомобілем MAN, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).
Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 . Зауваження до протоколу відсутні (а.с.3).
У графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказано: «Прошу суворо не карати» (а.с.3).
Отже, сам  ОСОБА_1 під час складання протоколу фактично визнав свою вину у правопорушенні, яке ставиться йому у провину, власноручно вказавши, щоб його суворо не карали.
З матеріалів справи вбачається, що поліцейські роз`яснили  ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, адже у відповідній графі протоколу: «гр-ну (ці)  ОСОБА_1 роз`яснено його (її) права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться 29.06.2023 о 14 год 00 хв у Любомльському районному суді Волинської області», де наявний підпис  ОСОБА_1 , що свідчить про ознайомлення правопорушника із його правами (а.с.3).
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення складений із дотриманням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні положень ст.251 КУпАП.
Положення ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції) визначають, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Це підтверджується і відеозаписом події з нагрудних камер працівників поліції (а.с.9).
Тому твердження сторони захисту про те, що відеофіксація події не є безперервною та цілісною і не містить доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає голослівними.
Зокрема, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, він відразу погодився (а.с.9, час відео: 00:01:30).
Згідно з відеофіксацією події ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом – 0,28 ‰ (а.с.9, час відео: 00:05:45).
Не погодившись з таким результатом, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, виявила бажання ще раз пройти тест за допомогою приладу «Драгер» на місці, на що поліцейські погодилися (а.с.9, час відео: 00:07:40).
Вдруге огляд на стан алкогольного сп`яніння показав результат – 0,25‰ (а.с.9, час відео: 00:11:27).
Це підтверджується і результатами алкотестів «Драгер» №3558 та №3561 від 22.06.2023 (а.с.4-5).
Тому такі дії поліцейських повністю відповідають роз`ясненням, які містяться у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Крім того, у справі наявні акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, які також підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що прилад «Драгер 6810», за допомогою якого проводився огляд, не можна вважати належним доказом, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження, враховуючи таке. 
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено терміни: 10) калібрування – сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки – повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки – сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту, а стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.
Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.
Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.
Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування – це приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік.
Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
Оскільки останнє калібрування приладу "Drager «Alcotest 6810»" було проведено 06.06.2023 (а.с.4-5), то станом на дату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, а саме: 22.06.2023, інтервал калібрування даного приладу не закінчився.
Щодо тверджень сторони захисту про те, що працівник поліції незаконно зупинив транспортний засіб ОСОБА_1 , без усяких на те підстав, то суд апеляційної інстанції також вважає їх необґрунтованими.
Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, причиною зупинки став непристебнутий ремінь безпеки, що і озвучив працівник поліції  ОСОБА_1  (а.с.9, час відео: 00:00:09).
Тому, на переконання апеляційного суду, зазначені докази у даній справі є належними та допустимими в розумінні положень ст.251 КУпАП. Піддавати їх сумніву у суду апеляційної інстанції немає підстав, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини даної справи.
Сукупність вищенаведених доказів повністю спростовує доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину.
З огляду на наведене, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною сукупністю належних та допустимих доказів у розумінні ст.251 КУпАП, які містяться у матеріалах справи. 
На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.
Нові докази, які спростовували б висновки суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції надані не були. 
Враховуючи вищенаведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає. 
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Любомлського районного суду Волинської області від 13 липня 2023 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду                         В.П. Денісов