Постанова                                  
Іменем України
 
07 вересня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 761/38689/20
провадження № 61-8150св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха Сергій Сергійович, 
третя особа - Національний Банк України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року у складі судді Семенюти О. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року  у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,
Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С. С., про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.
Позов мотивований тим, що 07 березня 2008 року між позивачем та ВАТ «КБ «Надра» укладений кредитний договір № 49/П/29/2008-840. 
В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між позивачем та банком 07 березня 2008 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Меленною Т. К., реєстраційний № 1143, предметом якого виступала земельна ділянка за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Вишенківська сільська рада, с. Вишеньки, загальною площею 0,1500 га, кадастровий № 3220881300:04:002:0267. 
Також між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року у справі № 2-13497/09 задоволено позов ВАТ «Комерційний банк «Надра», розірвано кредитний договір № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг за рахунок іпотеки: земельної ділянки кадастровий № 3220881300:04:002:0267. 
У подальшому з`ясувалося, що 23 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт плюс» укладений договір № GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Розсохою С. С., реєстраційний № 2096.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 предметом договору № GL3N216868 є відступлення права вимоги за договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, а саме: укладені 07 березня 2008 року кредитний договір № 49/П/29/2008-840, іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Меленною Т. К., реєстраційний № 1143, та договір поруки.
З укладенням договору № GL3N216868 відбулася заміна кредитодавця ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Укрдебт плюс».
ТОВ «Укрдебт плюс» не є банком або фінансовою установою, а тому відступлення права вимоги за кредитним договором товариству суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитором може бути тільки банк або інша фінансова установа. Відповідна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 у справі №465/646/11 та від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16.
Позивач просив:
визнати недійсним договір № GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 23 квітня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Укрдебт плюс», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С., зареєстрованого в реєстрі за № 2096; 
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С. С., індексний номер: 52062551 від 25 квітня 2020 року та запис про державну реєстрацію іпотеки, номер запису: 36338376, дата державної реєстрації: 07 березня 2008 року. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «Укрдебт плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С. С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Національний Банк України, про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
ПАТ «КБ «Надра» з 04 червня 2015 року був позбавлений ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, відтак ПАТ «КБ «Надра» з метою завершення банківської діяльності мав право укладати договір про відступлення прав вимоги не тільки з фінансовими установами;
укладення 23 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт плюс» договору № GL3N216868 відступлення прав вимоги у процедурі примусової ліквідації банку відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач не довів належними та допустимими доказами зворотного;
за умовами оспорюваного договору до ТОВ «Укрдебт плюс» перейшло право вимоги за 204 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, в тому числі і за кредитним договором позивача. При зверненні до суду позивач просив визнати недійсним увесь договір, а не частину договору, що стосується безпосередньо його прав та інтересів, що безумовно порушує права ТОВ «Укрдебт плюс», як нового кредитора, на отримання своїх майнових вимог за іншими 203 кредитними договорами;
право вимоги до боржника за кредитним договором нерозривно пов`язано з грошовим зобов`язанням, що виникло на підставі цього договору. Як вбачається зі змісту частини першої статті 599 ЦК України, вказане зобов`язання може бути припинено виключно виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що боржник сплатив борг за кредитним договором;
крім того, главою 50 «Припинення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України не визначено такої підстави для припинення зобов`язання, як розірвання договору. Кредитний договір № 49/П/29/2008-840, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2009 року тому, що боржник неналежним чином виконував свої зобов`язання перед кредитором ВАТ «КБ «Надра». Посилання позивача на розірвання кредитного договору, і відтак на те, що на момент переходу права вимоги від банку до ТОВ «Укрдебт плюс» у ПАТ «КБ «Надра» не існувало дійсної вимоги до боржника ОСОБА_1 , і банк не міг відступити таку вимогу іншій особі, є безпідставними;
оскільки підстави для визнання недійсним договору № GL3N216868 відступлення прав вимоги від 23 квітня 2020 року відсутні, то немає підстав і для задоволення похідної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С. С., індексний номер 52062551 від 25 квітня 2020 року, та запису про державну реєстрацію іпотеки, номер запису 36338376 від 07 березня 2008 року.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог  касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що:
судом першої та апеляційної інстанції встановлено факт розірвання кредитного договору № 49/П/29/2008-840 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року у справі № 2-13497/09, право вимоги за яким було відступлене на підставі оспорюваного договору № GL3N216868. Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору № GL3N21686 було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 червня 2020 року (ВП № 52456220) повернуто виконавчий лист № 2-13497, виданий 19 квітня 2010 року Шевченківським районним судом міста Києва, оскільки в ході проведення виконавчих дій нерухоме майно не реалізовано, а стягувач не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно;
судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права,  не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду;
у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Кредитний договір № 49/П/29/2008-840 розірваний у судовому порядку уже більше як 11 років, а зобов`язання сторін за цим договором припинені. Правові відносини сторін розірваного в судовому порядку кредитного договору набули правової природи відносин стягувача та боржника за рішенням суду Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року у справі № 2- 13497/09. Проте, відповідачі уклали договір № GL3N216868, відповідно до якого відбувся перехід до нового кредитора права вимоги за кредитним договором                                   № 49/П/29/2008-840, яке на момент переходу не існувало, чим порушили права та інтереси позивача.
Позиція інших учасників справи
У вересні 2022 року ТОВ «Укрдебт плюс» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
доводи позивача про припинення зобов`язань за кредитним договором № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року є помилковими, а наведені позивачем висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки підстави позову та фактичні обставини у цих справах не є аналогічними з даною справою;
позивачем не надано будь-яких доказів, що він погасив заборгованість за кредитним договором № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, визначену судом на момент розірвання кредитного договору. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 у справі № 2-13497/09 є невиконаним. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Про це йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним. Розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.
У вересні 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_4 , у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року - без змін. 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
договором від 23 квітня 2020 року № GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт плюс», було відступлене право вимоги за кредитним портфелем, що складався з прав вимоги за 204 кредитним договором, які забезпечені іпотекою, до якого, зокрема входило, і право вимоги за кредитним договором № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, укладеним між позивачем та ПАТ «КБ «Надра». Глава 50 ЦК України, яка визначає підстави припинення зобов`язань, не містить такої підстави припинення зобов`язань, як розірвання договору за рішенням суду;
оскільки позивачем не погашено заборгованість за кредитним договором № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, суд першої інстанції зробив вірний висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що дані твердження про нібито відсутність права вимоги у ПАТ «КБ «Надра» не є підставою для визнання недійсним договору від 23 квітня 2020 року № GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги;
передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження;
посилання позивача на постанови Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки в даних справах вирішувались спори з абсолютно іншим складом учасників, а правовідносини є відмінними від правовідносин між неплатоспроможними банками, ліквідація яких здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування  вкладів  фізичних осіб» /Фондом гарантування вкладів фізичних осіб /вкладниками/ кредиторами/ учасниками аукціонів з реалізації активів неплатоспроможних банків.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/38689/20, витребувано справу з суду першої інстанції.
У вересні 2022 року матеріали цивільної справи № 761/38689/20 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного суду від 16 лютого 2023 року зупинено касаційне провадження у справі № 761/38689/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/19199/21  (провадження № 12-45гс22).
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі № 761/38689/20.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 31 серпня 2022 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 10 вересня 2021 року у справі № 903/323/20, від 15 вересня 2020 року у справі № 910/12125/19, від 01 листопада 2019 року у справі № 925/896/18, від 04 жовтня 2019 року у справі № 925/901/18).
Фактичні обставини
Суди встановили, що 07 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 49/П/29/2008-840, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 140 929,88 дол. США для придбання у власність нерухомого майна, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 04 березня 2033 року та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 12,99 відсотків на рік.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого була земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220881300:04:002:0267, що розташована за адресою: с. Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Меленною Т.К.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року розірвано кредитний договір № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» борг у сумі 155 259,87 дол. США, що дорівнює 1 203 108,73 грн, за рахунок іпотеки: земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Вишенківська сільська рада, с. Вишеньки, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220881300:04:002:0267.
Cуд мотивував необхідність розірвання договору № 49/П/29/2008-840, з посиланням на частину другу статті 651 ЦК України та у зв`язку з тим, що відповідач істотно порушив умови договору, своєчасно не повернув позивачу кошти.
На підставі постанови НБУ від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку».
23 квітня 2020 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 27 березня 2020 року, складеним ТОВ «Закупки.пром.уа», між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого товариство як новий кредитор набуло право вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.
Відповідно до пункту 1.1 договору сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення прав вимоги).
Сторони визнають, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором (пункт 1.2 договору).
У пункті 2.2 договору передбачено, що новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання первісним кредитором у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у додатку № 1 до цього договору та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимоги процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору. Розмір права вимоги, яка переходить до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору до нового кредитора не переходять права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів.
Згідно з пунктом 4.1 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у розмірі 10 423 955,95 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до пункту 6.5 договору (пункт 6.5 - договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального засвідчення) на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор).
Відповідно до додатку № 1 до договору ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_1 , та договором поруки, укладеним з ОСОБА_2 
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, визначену судом на момент розірвання кредитного договору, не сплатив, рішення суду не виконано. 
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК Українидля визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор                    у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора              в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22) зазначено, що:
«83. Вади предмету договору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Наприклад, не впливає на дійсність договору невиконання продавцем свого обов`язку передання товару покупцеві, оскільки цей товар не було продавцю поставлено своєчасно; відсутність у виконавця робіт належного досвіду для виконання роботи, про яку домовились сторони, тощо.
84. У свою чергу, з норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору).
85. Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем).
86.  У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору.
87. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що норми про правочини та сторони зобов`язання належать до різних інститутів цивільного права. Норми статей 512-514 ЦК України, встановлюючи підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), не визначають вимог до змісту правочину про заміну кредитора. Загалом глава 47 «Поняття зобов`язання. Сторони зобов`язання» ЦК України не регулює договірні відносини (хоча зміна суб`єктного складу зобов`язання може відбуватися на підставі правочину (договору)). Натомість у главі 47 ЦК України для цілей регулювання саме динаміки суб`єктного складу зобов`язання (а не договірних відносин між сторонами зобов`язання) законодавець встановлює правила, спрямовані на запобігання можливому порушенню прав та інтересів як кредиторів, так і боржників при заміні іншої сторони зобов`язання. У статті 519 ЦК України міститься правило щодо розподілу ризиків між первісним та новим кредитором: 1) первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги; 2) первісний кредитор не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
88. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує.
89. Натомість за прямою вказівкою статті 519 ЦК України первісний кредитор відповідає за недійсність вимоги перед новим кредитором. У випадку відступлення недійсної вимоги договір, на підставі якого мало бути здійснене таке відступлення, не виконується первісним кредитором, оскільки розпорядчий ефект не настає з огляду на відсутність у первісного кредитора права, що підлягає передачі.
90. Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
[…] 
97.  Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.
[…] 
102. Як зазначено вище, той факт, що первісний кредитор передає новому кредитору вимогу, яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога».
Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, що переглядається, суди встановили, що:
07 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49/П/29/2008-840;
у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого була земельна ділянка, площею 0,1500га, кадастровий номер 3220881300:04:002:0267, що розташована за адресою: с. Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;
рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року розірвано кредитний договір № 49/П/29/2008-840 від 07 березня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» борг у сумі 155 259,87 дол. США, що дорівнює 1 203 108,73 грн, за рахунок іпотеки: земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Вишенківська сільська рада, с. Вишеньки, загальною площею 0,1500га, кадастровий номер 3220881300:04:002:0267;
23 квітня 2020 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 27 березня 2020 року, складеного ТОВ «Закупки.пром.уа», між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого товариство, як новий кредитор набуло право вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.;
оспорюваний правочин учинено в період перебування ПАТ «КБ «Надра» в процесі ліквідації, за результатами проведення аукціону з реалізації активів неплатоспроможного банку, умовами договору сторони погодили, що жодне з положень цього договору та будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються фінансуванням новим кредитором первісного кредитора, тому оспорюваний правочин не є договором факторингу;
на момент укладення договору про відступлення прав вимоги заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 не сплачена;
рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 155 259,87 дол. США, що дорівнює 1 203 108,73 грн, за рахунок іпотеки, не виконано.
Отже, суди зробили правильний висновок, що посилання позивача на розірвання кредитного договору, і відтак на те, що на момент переходу права вимоги від банку до ТОВ «Укрдебт плюс» у ПАТ «КБ «Надра» не існувало дійсної вимоги до боржника ОСОБА_1 , і банк не міг відступити таку вимогу іншій особі, є безпідставними.
Враховуючи, що позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію є похідними від позовних вимог про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, висновки судів про відмову у їх задоволенні є правильними.
Колегія судді відхиляє доводи касаційної скарги стосовно виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2009 року, оскільки ці обставини не дають підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.
Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22), та меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення залишити без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук