П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 серпня 2023 року                                                                                                          м. Київ
 
Справа №367/7673/21
Провадження № 22-ц/824/7847/2023
 
Резолютивна частина постанови оголошена 16 серпня 2023 року
Повний текст постанови складено  17 серпня 2023 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                               судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Карпенка В.Р.
 
сторони:         
позивач           ОСОБА_1 ,
відповідач      ОСОБА_2 ,
треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство 
з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», про відшкодування шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТДВ «СГ «Оберіг», про відшкодування шкоди.
Позов мотивований тим, що 29 червня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_2 у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Toyota», реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 , але позивач ним користується на законних підставах. Тому в даному ДТП саме йому завдано шкоди та він має право на повне відшкодування. 
Позивач зазначав, що розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 203 606,40 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» та частина шкоди в розмірі 130 000,00 грн покривається страховкою. Решта матеріального збитку - 73 606,40 грн, 
а також 2 500,00 грн - за виготовлення звіту, за послуги автомайданчика - 5 160 грн, за послуги евакуатора - 1 300,00 грн має бути відшкодовано відповідачем. 
Вказав, що йому також завдано і моральної шкоди через фактичне знищення його автомобіля. Він та його родина вимушені були користуватись громадським транспортом, що створює додаткові перепони, підвищується ризик захворювання, користуватись автомобілем було неможливо, йому та членам його родини необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 50 000,00 грн, що має бути також відшкодована винуватцем в даному ДТП. 
У добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодовує.
ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 82 566,40 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою Ірпінського міського суду від 10 листопада 2021 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні за клопотанням відповідача ОСОБА_2 судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення матеріального збитку та ринкову залишкову вартість автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
08 грудня 2022 року до суду надійшов висновок експерта від 07 листопада 
2022 року № 24099/22-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.
            Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТДВ «СГ «Оберіг», про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 
31 419,34 грн, яка складається з непокритої частини матеріальної шкоди в розмірі 
9 014,30 грн, за виготовлення звіту - 2 500,00 грн, за послуги автомайданчика - 
5 160,00 грн, за послуги евакуатора - 1 300,00 грн, на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору - 279,74 грн та витрат на правничу допомогу - 3 165,30 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
            Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки розмір матеріальної шкоди, завданий автомобілю «Toyota», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , становить 184 767,24 грн, вартість автомобіля у пошкодженому стані - 
35 752,94 грн, розмір страхового відшкодування 130 000,00 грн, добровільне відшкодування відповідачем - 10 000 грн, а тому до стягнення з   ОСОБА_5 підлягає непокрита шкода в розмірі 9 014,30 грн.При цьому суд зробив висновок про наявність підстав для стягнення на користь позивача 2 500,00 грн - за виготовлення звіту, за послуги автомайданчика - 5 160,00 грн, за послуги евакуатора - 1 300,00 грн, що не заперечувалось відповідачем.Суд визнав доведеною та достатньої сумою відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Врахувавши складність справи, кількість судових засідань в яких приймав участь представник позивача, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), заявлених вимог та складністю справи, а також те, що позов задоволено частково суд прийшов до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу 
у розмірі 3 165,30 грн.
            20 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить змінити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що збитки мають відшкодовуватися у повному обсязі, а саме реальні збитки, визначення яких дано у статті 22 ЦК України. Більше того, позивач має право вимагати полагодження пошкодженої речі або надання іншої речі такого ж роду та якості. Це у даному випадку принципово, оскільки дана норма не передбачає зниження розміру відшкодування, а спосіб такого відшкодування залишає саме на вибір позивача (потерпілого). Розмір коштів у відшкодування моральної шкоди судом значно занижений.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Махлай Л. Д.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року витребувано матеріали справи № 367/7673/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТДВ «СГ «Оберіг» про відшкодування шкоди з Києво-Святошинського районного суду Київської області.
06 квітня 2023 року матеріали справи № 367/7673/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТДВ «СГ «Оберіг» про відшкодування шкодинадійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року прийнято до свого провадження справу за апеляцінйою скрагою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «СГ «Оберіг», про відшкодування шкоди.
            Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Володарський В.Л. підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
            Встановлено, що 29 червня 2021 року приблизно о 18 год. 40 хв. водій 
ОСОБА_2 на 24 км а/д М06 Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості руху, не впорався 
з керуванням, під час зміни напрямку руху допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який від удару перекинувся на дах, та транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який від удару зіткнувся з металевим відбійником; в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажири «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , -
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив пункт 12.1., пункт 10.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 
19 серпня 2021 року ОСОБА_2 визнано винна та притягнено до адміністративної відповідальності (справа №369/10468/21).
Дана постанова не оскаржувалась.
            Власником автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 є членом родини ОСОБА_1 , останній на законних підставах (за наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) користується автомобілем, та яка не заперечує щодо отримання ним і відшкодування завданої шкоди.
На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», розмір страхового відшкодування становить 130 000,00 грн. Дана обставина визнавалась сторонами.
На підтвердження завданого збитку, позивач надав суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку ФОП ОСОБА_8 від 15 вересня 2021 року № 44/76.09.21, згідно якого станом на 15 вересня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 203 606,40 грн, вартість відновлювального ремонту - 706 960,33 грн, утилізаційна вартість - 6802,25 грн.
На спростування доводів позивача, ОСОБА_2 надав звіт про оцінку вартості матеріального збитку ФОП ОСОБА_9 від 05 липня 2022 року, згідно якого станом на 
15 вересня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 195 100,80 грн, вартість відновлювального ремонту - 706 960,33 грн, ринкова вартість автомобіля 
у пошкодженому стані станом на 15 вересня 2021 року становить 26 271,83 грн.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 07 листопада 2022 року № 24099/22-54, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 184 767,24 грн, вартість даного автомобіля 
у пошкодженому стані становить 35 752,94 грн.
ОСОБА_2 добровільно сплатив ОСОБА_1 10 000,00 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди.
У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали частково. Вказали, що дійсно ДТП сталась з його вини, тому він погоджується на відшкодування матеріальної шкоди, визначеної за результатами судової експертизи, з урахуванням вже сплачених коштів та вартості залишків, які слід залишити позивачу. Також погоджується на відшкодування 2 500,00 грн - за виготовлення звіту, за послуги автомайданчика - 5 160,00 грн., за послуги евакуатора - 1 300,00 грн, та моральної шкоди до 10 000,00 грн.
            У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 
№ 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку 
з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. 
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 
03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку 
з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані 
з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого 
у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, 
з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
 
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі 
№ 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження 
№ 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: 
- у справі № 6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);
- у справі № 522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки 
в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі 
№ 6-691цс15).
Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 
15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 
16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).
Встановлено, що позивач просить стягнути з ОСОБА_2 різницю між завданою шкодою та розміром страхового відшкодування.
На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», розмір страхового відшкодування становить 130 000,00 грн. Дана обставина визнається сторонами.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 07 листопада 2022 року № 24099/22-54, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 184 767,24 грн, вартість даного автомобіля 
у пошкодженому стані становить 35 752,94 грн.
ОСОБА_2 добровільно сплатив ОСОБА_1 10 000,00 грн у відшкодування завданої майнової шкоди.
Таким чином, розмір відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який підлягає до стягнення у цій справі, становить 9 014,30 грн (184 767,24 грн (розмір матеріальної шкоди) - 35 752,94 грн (вартість автомобіля у пошкодженому стані) - 130 000,00 грн (розмір страхового відшкодування) - 10 000,00 грн (добровільне відшкодування шкоди відповідачем).
Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення саме 9 014,30 грн завданої матерілаьної шкоди внаслідок ДТП, а також 2500,00 грн. - за виготовлення звіту, за послуги автомайданчика - 5160,00 грн, за послуги евакуатора - 1300,00 грн. 
Щодо моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 
31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.
Суд першої інстанції, врахувавши положення статей 23, 1167 ЦК України та те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивач у справі зазнав психологічного болю, порушено нормальний спосіб життя, оскільки він змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав щодо пошкодженого майна. Позивач має у законному користуванні автомобіль та після ДТП не міг користуватися автомобілем, який використовував для забезпечення своїх потреб, таким чином змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, врахувавши тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд обгрунтовано визнав доведеною та достатньої сумою відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, 
з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.
Враховуючи наведені у цій постанові висновки Верховного Суду, Київський апеляційний суд вважає, що дана відповідь на всі аргументи, наведені заявником 
в апеляційній скарзі.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року- без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна