Ухвала
Іменем України
 
07 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 686/1032/22
провадження № 61-12351ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління ДМС у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління ДМС у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої невиконанням рішення суду, у розмірі 203,00 млрд грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року № 2270/14181/11 залишається невиконаною з вини посадових і службових осіб відповідача, є триваючим в часі правопорушенням та продовжуваним деліктом. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист. Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає внаслідок прямої вказівки закону - статті 23 ЦК України та статті 56 Конституції України. Внаслідок невиконання рішення суду порушені його права: конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави Україна в частині правомірності та добросовісності; право приватної власності на паспортну книжечку, яка є його власністю; право на справедливий суд та на судовий захист. Завдана йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях, які він зазнав внаслідок невиконання рішення суду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління ДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, зокрема рішенням суду стягнено на користь позивача моральну шкоду за невиконання судового рішення. Апеляційний суд зазначив, що порушене право позивача відновлено шляхом оформлення та видачі 22 листопада 2012 року ОСОБА_1 нового паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який ним отриманий особисто, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду за 29 грудня 2021 року у розмірі 203,00 млрд грн.
13 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, в  якій просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В касаційній скарзі підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21, від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435цс17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 41), від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, у справах № 686/8422/20, 686/13784/21, 686/4032/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 910/6355/20, від 17 січня 2019 року у справі № 2270/14181/11, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували порушення конституційних прав позивача, спричинених невиконанням судового рішення, що призвело до моральних страждань позивача.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому та зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на виконанні (виконавче провадження № 33223826).
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено боржника у виконавчому проваджені № 33223826 - Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.
22 листопада 2012 року ОСОБА_1 оформлено й видано новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який ним отриманий особисто.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом відшкодування моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі             № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) зазначено про таке:
«51. Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
52. Чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності».
Суди встановили, що ОСОБА_1 реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди за невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
За наведених обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про відсутність підстав відшкодування моральної шкоди, з тих мотивів, що право позивача, за захистом якого він звернувся, є відновленим та не є порушеним на момент звернення до суду з цим позовом. Заявник уже отримав відшкодування моральної шкоди, а повторне відшкодування за одне і те ж саме порушення прав та інтересів є неможливим.
Посилання заявника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки судами попередніх інстанцій враховано, що саме у наведеній справі на користь ОСОБА_1 стягнуто відшкодування моральної шкоди, відповідно судами зроблено висновок про відсутність правових підстав для повторного відшкодування моральної шкоди.
Також Верховний Суд не враховує правові висновки, викладені у постановах суду касаційної інстанції від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 та від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, на які посилається заявник, оскільки виключно відмінність результату вирішення спору у спірних правовідносинах та у наведених заявником справах не є безумовною підставою для ствердження про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та відкриття касаційного провадження у справі.
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21, від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435цс17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 41), від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, від 16 листопада 2022 року у справі № 910/6355/20, від 17 січня 2019 року у справі № 2270/14181/11, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19, не впливають на правильність висновків, зроблених судами першої та апеляційної інстанцій з врахуванням висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) щодо неможливості повторного (багаторазового) відшкодування моральної шкоди за один факт її заподіяння. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління ДМС у Хмельницькій області про відшкодування шкоди.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. М. Русинчук
                                                                                                                                                                                                                                  Н. О. Антоненко                                                                                                                                                                                                                             І. О. Дундар