ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 р.	Справа № 440/5633/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2023, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 02.05.23 року по справі № 440/5633/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Військової частини НОМЕР_1                  
          про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу виконання судового рішення в адміністративній справі № 440/5633/21 шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року в розмірі 261148,21 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 скасувати та заяву задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що судове рішення тривалий час не виконується відповідачем, що є обставиною, яка істотно ускладнює виконання судового рішення. Оскільки відповідач не може виконати рішення зобов`язального характеру, для забезпечення виконання рішення суду у справі необхідно встановити новий спосіб.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання  повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідно до частини другої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/5633/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задоволено позовні вимоги та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року.
Зазначене судове рішення набрало законної сили 30 листопада 2021 року.
02 лютого 2022 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/5633/21.
Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі № 440/5633/21, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі № 440/5633/21 встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 шляхом встановлення Військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденного строку, що розпочинає перебіг з дня отримання копії ухвали для подання звіту про виконання судового рішення.
Позивач, посилаючись на те, що сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року, що визначена ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, фактично не сплачена,  позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21.
Відмовляючи у задоволенні зазначеної заяви, суд першої інстанції виходив з її необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами другою, третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, в силу наведених вище норм остаточне рішення суду є обов`язковим для учасників справи.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задоволено позовні вимоги та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що до теперішнього часу зазначене рішення суду відповідачем у повному обсязі не виконано. При цьому позивач зазначає, що під встановленням або зміною способу чи порядку виконання судового рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом. Натомість встановлення нового способу виконання рішення суду на переконання позивача призведе до реального виконання рішення суду і належного та повного захисту порушених прав позивача.
Враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе лише у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.
Водночас, вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є двома різними способами захисту порушеного права, що передбачає відмінний механізм їхнього виконання/реалізації.
Умови та підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення визначені у статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин першої, третьої якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Тобто виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
При цьому під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.
Разом із тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, від 16.05.2018 у справі № 556/2609/14-а, від 12.04.2018 у справі № 759/1928/13-а.
Таким чином, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.
Резолютивна частина рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 має зобов`язальний характер, суд першої інстанції при розгляді справи не вирішував позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення на користь позивача певної суми коштів.
Отже, зміна способу виконання рішення суду запропонованим заявником чином щодо шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року в розмірі 261148,21 грн призведе до зміни рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання.
Змінивши спосіб виконання такого рішення в обраний заявником спосіб буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, тоді як зміна на підставі статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Наведений вище висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.
Вказані висновки також узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 281/1820/14-а (К/9901/1034/17), в якій суд вказав на те, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити  позовну вимогу про стягнення коштів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду в даній адміністративній справі. Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.
Водночас, враховуючи доводи заявника апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що за приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов`язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів).
Тобто, в будь-якому разі судове рішення, ухвалене на користь позивача має бути виконане.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 по справі № 440/5633/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Л.В. Курило    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  24.07.2023 року