Справа №761/1316/21                                                                                                                Головуючий в суді І інстанції Рибак М.А.
Провадження № 22-ц/824/8088/2023                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 липня 2023 року                                                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Ковтун М.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані», товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968 від 20.10.2020 укладений між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ»; визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з ПН КМНО Пономарьової Д.В. з ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» завдану неправомірними діями споживачу банківських послуг ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02 квітня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 125/П/73/2008-840 на споживчі цілі на забезпечення виконання зобов`язань за яким того ж дня між нею та банком укладено Договір іпотеки №125/П/73/2008-840, згідно якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
29.05.2020 у зв`язку із закінченням процедури ліквідації ВАТ КБ «Надра», відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N216952, укладеного між Банком та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» замінено ПАТ КБ «Надра» на нового кредитора ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ».
20.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968 укладений між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» (продавець) та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» (покупець) у відповідності до пункту 1 якого Продавець, діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», продав, а покупець купив спірне нерухоме майно. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на належну позивачу квартиру. 
Позивачка зазначала, що спірна квартира, яка використовується нею як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» як забезпечення виконання умов договору кредитного договору № 125/ П/73/2008-840 від 02.04.2008, укладеного в іноземній валюті.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року позов задоволено частково. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані».
Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 року за товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» та товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди по 25 000,00 грн з кожного.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених вимог, представник ТОВ «Ренесанс Компані» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позаяк в даному випадку положення вказаного закону не поширюються на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» що відбулося на підставі іпотечного застереження. Крім того ,вказує на безпідставне стягнення з нього моральної шкоди.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири та її реєстрація за ТОВ «Ренесанс компані» відбулась всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак вимоги позивача про визнання недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020 року, укладений між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс компані», скасування рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 року за ТОВ «Ренесанс компані» на квартиру АДРЕСА_1 є належним способом захисту порушеного права позивача, тому підлягають задоволенню.
Крім цього, стягуючи з відповідачів моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій ТОВ «Ренесанс компані» та ТОВ «Світ Фінансів» позивача було позбавлено єдиного житла, що спричинено позивачу моральні страждання.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 125/П/73/2008-840 на споживчі цілі на забезпечення виконання зобов`язань за яким того ж дня між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №125/П/73/2008-840, згідно якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Умовами договору іпотеки від 02 квітня 2008 року, зокрема п. 5.1, передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.
29.05.2020 року у зв`язку із закінченням процедури ліквідації ВАТ КБ «Надра», відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N216952, укладеного між Банком та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» замінено ПАТ КБ «Надра» на нового кредитора ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ».
20.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968 укладений між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» (продавець) та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» (покупець) у відповідності до пункту 1 якого Продавець, діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Також, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 року за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на належну позивачу квартиру.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим  Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з, тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.
З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього  Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим  Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №316/2082/19, від 23 лютого 2022 року у справі №754/10676/19. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.
Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 21,3 кв.м. та яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Ренесанс компані» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 02 квітня 2008 року № 125/П/73/2008-840, укладеного в іноземній валюті.
На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020 року, укладений між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс компані», скасування рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 року за ТОВ «Ренесанс компані» на квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу квартири та її реєстрація за ТОВ «Ренесанс компані» відбулась всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
З урахуванням вищезазначених вимог закону, а також судової практики Верховного Суду, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
Разом з  тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження завдання їй моральної шкоди , не довела наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та понесеною нею шкодою, а відтак місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а тому, рішення в цій частині підлягає скасуванню, відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.
 
В іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: