ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/41/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023, суддя суду першої інстанції Ржепецький В.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 12.04.2023 
по справі №915/41/22
за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
04.01.2021 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №НЮ-14/3242 від 29.12.2021, в якій просило суд стягнути з Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 21 712,74 грн. відшкодування середнього заробітку працівникам Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за час проходження військових зборів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що за період проходження військових зборів працівниками Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» витрати позивача, пов`язані з виплатою середнього заробітку його працівникам, які були призвані на збори, склали 21712,74 грн. Відшкодування витрат позивачу, пов`язаних з виплатою середнього заробітку його працівникам, які були призвані на збори, є компетенцією та обов`язком ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в подальшому було переформовано у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, в порушення вимог законодавства витрати позивача у розмірі 21 712,74 грн, пов`язані з виплатою середнього заробітку військовозобов`язаним працівникам Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», відповідачем позивачу відшкодовано не було, внаслідок чого позивач звернувся до господарського суду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.01.2022 роз`єднано позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виділивши позовні вимоги за кожним працівником Регіональної філії «Одеська залізниця»   у самостійне провадження.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.01.2022 прийнято до провадження суддею Ржепецьким В.О. справу №915/41/22 в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення відшкодування середнього заробітку працівнику ОСОБА_1 регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за час проходження військових зборів в сумі 6 511,18 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 6 511,18 грн відшкодування середнього заробітку працівнику Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 за час проходження військових зборів та витрати по сплаті судового збору в сумі 680,72 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату військовозобов`язаному працівнику Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Шевченко А.Г., який проходив військові збори в 2019 році, середньої заробітної плати в сумі 6 511,18 грн. У даному випадку позивачем виконано вимоги законодавства та дотримано порядок подання до районних військових комісаріатів рахунків та відомостей до них на відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої позивачем військовозобов`язаним працівникам, що в свою чергу зумовлює виникнення обов`язку у відповідача для відшкодування позивачу вищевказаних витрат. Однак суду не подано доказів відшкодування відповідачем позивачу вищевказаних витрат.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22.
Апелянт зазначає, що згідно з державною програмою «Проведення мобілізаційної роботи, підготовки резервістів» ІНФОРМАЦІЯ_5 було виділені бюджетні кошти асигнувань на компенсацію середнього заробітку військовозобов`язаним. Однак, станом на 03.12.2019 роки виділені кошти та кошторисні призначення на 2019 рік по виплаті витрат на виплату середнього заробітку військовозобов`язаним за період перебування на навчальних зборах Миколаївським ОВК були витрачені в повному обсязі. 
Відповідач зазначає, що Миколаївським ОВК неодноразово подавались додаткові заявки до вищого командування на фінансування.  Однак, додаткові заявки для вищевказаних виплат у 2019 році не фінансувались, кошторисні призначення не надавались. 
Відповідач зазначає, що у Миколаївського ОВК немає зареєстрованих у Держказначействі зобов`язань. Відшкодування витрат за 2019 рік виплаченої середньої заробітної плати є виплатою минулих років.
З огляду на викладене вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
02.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22.
Позивач послався на те, що законодавством не передбачено залежність відшкодування витрат з виплаченої середньої заробітної плати військовозобов`язаним від фактичного фінансування відповідача чи випадків повного або часткового його звільнення від такого обов`язку. Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Керуючись викладеним вище, позивач просить в задоволені апеляційної скарги Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення господарського суду Миколаївської області по справі №915/41/22 від 07.04.2023 відмовити.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/41/22 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді – Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/41/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/41/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/41/22.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22; розгляд апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 21.08.2023; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 25.07.2023, якою відкрито апеляційне провадження у справі №915/2533/22, направлялася на адресу сторін у справі засобами поштового зв`язку у встановленому законом порядку та була отримана позивачем – 31.07.2023, відповідачем – 31.07.2023. 
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, військовозобов`язаний працівник Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 у період 28.08.2019 по 06.09.2019 перебував на військових навчальних зборах зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.
Дані обставини, зокрема, підтверджуються  наявним у матеріалах справи Наказом №42/ОС від 16.08.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 електромеханіка дільниці було увільнено від роботи з 28.08.2019 строком на 10 діб для участі у військових навчальних зборах зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. 
За період проходження військових зборів з 28.08.2019 по 06.09.2019 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 склала 6 511,18 грн.
Позивачем на адресу Інгульського районного військового комісаріату 18.09.2019 надано фінансові документи для відшкодування середнього заробітку працівнику Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” ОСОБА_1 за час проходження військових зборів. 
Відповідь на даний лист не була надана.
07.06.2021 та 10.06.2021 позивач направляв на адресу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки листи № ШЧ-06/456 та № ШЧ-01-07-438 з вимогою сплатити заборгованість.
Відповіді відповідача на вказані листи позивач не отримав.
У зв`язку з проведенням організаційних заходів, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 02.09.2020 року №Д-321/7/дск «Про проведення додаткових заходів у Збройних Силах України в 2020 році» та директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » 03.09.2020 №8дск «Про переформування обласних, районних (міських) військових комісаріатів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», Миколаївський обласний військовий комісаріат 06 листопада 2020 року переформовано у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 є правонаступником всіх прав та обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_3 зі збереженням усіх реквізитів (коду ЄДРПОУ, номерів розрахункових рахунків, контактних даних: адреси, номеру телефону).

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини.
Чисельність військовозобов`язаних, які підлягають призову на навчальні збори, щорічно визначається Міністерством оборони України в межах бюджетних асигнувань на оборону.
Відповідно до абз. 1, 2 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовозобов`язані та резервісти, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці.
Керівники підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування та форми власності на вимогу відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України забезпечують своєчасне прибуття військовозобов`язаних та резервістів до визначених пунктів збору.
Відповідно до ч. 11 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) за призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.
Відповідно до ч. 13 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять підготовку з військово-технічних спеціальностей з відривом від виробництва, на весь час підготовки, включаючи час проїзду до місця підготовки та у зворотному напрямку, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування і форм власності.
Відповідно до абз. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам» від 23.11.2006 № 1644 виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Інструкція з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.2009 № 560 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.12.2009 за № 1162/17178) у редакції наказу Міністерства оборони України 05.04.2013 № 245 визначає порядок організації планування та проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними, крім резервістів, обов`язки посадових осіб Збройних Сил України з організації і проведення навчальних зборів, порядку контролю.
Відповідно до п. 1.2, п. 1.3 Інструкції проведення навчальних зборів у Збройних Силах України організовується та здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в межах асигнувань, які виділяються для Міністерства оборони України з Державного бюджету України. Тривалість навчальних зборів, склад військовозобов`язаних, місце і час їх проведення визначаються Генеральним штабом Збройних Сил України на підставі пропозицій структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління (далі - органи військового управління).
Відповідно до п. 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389 обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони.
Відповідно до п. 11 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 80 від 12.03.2007 (з наступними змінами та доповненнями) (далі – Інструкція №80), виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами.
Відповідно до п. 12 Інструкції № 80 підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).
До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за наведеною формою.
Відповідно до п. 13 Інструкції № 80 середній заробіток військовозобов`язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів.
Як було встановлено вище, працівник Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 у період 28.08.2019 по 06.09.2019 перебував на військових навчальних зборах зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.
За період проходження військових зборів з 28.08.2019 по 06.09.2019 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 склала 6 511,18 грн.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату військовозобов`язаному працівнику Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Шевченко А.Г., який проходив військові збори в 2019 році, середньої заробітної плати в сумі 6 511,18 грн.
Підставою для здійснення компенсації витрат підприємства є рахунок підприємства та відомість на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори.
Позивачем було виконано вимоги законодавства та дотримано порядок подання до районних військових комісаріатів рахунків та відомостей до них на відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої позивачем військовозобов`язаним працівникам, що в свою чергу зумовлює виникнення обов`язку у відповідача для відшкодування позивачу вищевказаних витрат.
У даному випадку апелянт не надав доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів відшкодування позивачу вищевказаних витрат.
Щодо доводів апелянта про відсутність бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає наступне.
Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).
Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічної правової позиції дотримався Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 у справі №908/3349/16.
Також, у постанові Об`єднаної Палати від 03.12.2021 у справі № 915/634/20 Верховний Суд вказав, що відсутність у позивача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, оскільки за змістом ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 по справі №915/41/22 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 19.09.2023.

Головуючий                                                                                         К.В. Богатир

Судді:                                                                                                    Л.В. Поліщук

  С.В. Таран