ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" липня 2023 р. м.Київ          Справа№ 911/927/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.07.2023:
від позивача: не з`явився; 
від відповідача-1: Леляк Я.О.
від відповідача-2: не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Корона-Сервіс+»
на рішення            Господарського суду Київської області 
від                                       14.12.2022 (повний текст складено 04.01.2023)
у справі                       № 911/927/22 (суддя О.О. Христенко)
за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон»
до                                        1. Приватного підприємства «Корона-Сервіс+»
                                            2. ОСОБА_1 
про                                   стягнення 547     882,35 грн.

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог   
Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (надалі-відповідач 1) та ОСОБА_1 (надалі-відповідач 2) про стягнення 602  213,85 грн. заборгованості та нарахованих 222 039,04 грн. 70 % річних (згідно заяви про збільшення позовних вимог).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував про те, що 23.10.2021 між ТОВ "Компанія "Альбіон" (лізингодавець) та ПП "Корона-Сервіс+" (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 26АН-21, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього Договору та Додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі. У випадку порушення строків внесення лізингового платежу, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу. 24.10.2021 між ТОВ "Компанія "Альбіон" (лізингодавець), ПП "Корона-Сервіс+" (лізингоодержувач) та громадянкою України ОСОБА_1 (поручитель) було укладено Договір поруки № 1П/26АН-21, предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов Договору № 26АН-21 від 23.10.2021, а також усіх додаткових угод до нього, які вже укладені та можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору № 26АН-21 від 23.10.2021. У випадку неможливості виконання лізингоодержувачем своїх обов`язків за основним договором, лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно.
Як зазначав позивач, відповідач 1 взяті на себе зобов`язання згідно з Договором від 23.10.2021 № 26АН-21 виконав лише частково, у зв`язку із чим за останнім утворилась заборгованість в сумі 602  213,85 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, позивачем (з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог) заявлені до солідарного стягнення 222 039,04 грн. 70 % річних, нараховані неналежним виконанням умов договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Київської області 14.12.2022 у справі № 911/927/22 позов  Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" до Приватного підприємства "Корона-Сервіс+", ОСОБА_1 стягнення 547    882,35 грн. задоволено повністю, а саме: 
- стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська обл., Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 602   213 (шістсот дві тисячі двісті тринадцять) грн. 85 коп. заборгованості та 222     039 (двісті двадцять дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 04 коп. 70 % річних.
- стягнуто    з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська обл., Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 6 181 (шість тисяч сто вісімдесят одну) грн. 90 коп. судового збору та 22    500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. 
- стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )     на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 6   181 (шість тисяч сто вісімдесят одну) грн. 90 коп. судового збору та 22   500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- загальна сума основного боргу відповідача зі сплати лізингових платежів за договором у розмірі 602  213,85 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач-1 на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної суми заборгованості перед позивачем; 
- з огляду на встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку  щодо сплати лізингових платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача 222 039,04 грн. 70 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача; 
- 28.10.2021 укладено договори поруки №211028-9/П між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 (поручитель) та №211028-8/П між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-3 (поручитель), які в силу приписів ст. ст. 543, 553, 554,  Цивільного кодексу України відповідають з відповідачем-1 за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за договором лізингу солідарно; 
- присуджено на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України: з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" - 22    500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, а з ОСОБА_1 - 22   500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-1 - Приватне підприємство «Корона-Сервіс+» звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення: 
- не було дотримано розумного балансу між інтересами боржника та кредитора; 
- не розглянуто питання стосовно того, що основними видами діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших культур, що є сезонною діяльністю, яка потребує залучення значних коштів на певних етапах, зокрема і обігових, що відповідно вплинуло на прострочку сплати лізингових платежів, яка є незначною; 
-  не було враховано офіційної позиції України щодо настання форс-мажорних обставин, яка зазначена в листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що офіційно засвідчує настання форс-мажорних обставин в країні з 24.02.2022 до дати їх офіційного закінчення. Вказана позиція, за твердженням скаржника свідчить про безпідставність нарахувань за спірним договором в період дії воєнного стану та в період перебування в окупації виробництва відповідача; 
- безпідставно не враховано приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України щодо можливості зменшення нарахованих показників.
Крім того, скаржник вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стосовно розподілу судових витрат, адже присуджені до стягнення витрати не є співмірними обставинам справи. 
Також, 05.05.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення додаткового доказу на стадії апеляційного розгляду справи - сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-1923 від 20.04.2023 вих. № 261/03.23, яким зафіксовано наявність форс-мажорних обставин за договором фінансового лізингу № 26АН-21 від 23.10.2021; період дії: 24.02.2022 - і тривають станом на 20.04.2023. 
Крім того, 01.06.2023 та 12.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника засобами електронного зв`язку та засобами поштового зв`язку надійшли заяви про уточнення вимог апеляційної скарги, в яких скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 222  039 (двісті двадцять дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 04 коп. 70 % річних, в іншій частині залишити оскаржуване рішення в силі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
30.03.2023  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача  надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач  просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції  - без змін.
 Доводи позивача у відзиві зводяться до того,  що : 
- відсутні обумовлені законом підстави для зменшення нарахованих 70% річних; 
- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не звільняє сторін від доведення обставини, що виконання зобов`язання за договором стало неможливим у встановлений термін саме внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а належним доказом в підтвердження таких обставин є саме сертифікат, виданий у порядку та на підставі с. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»; 
- скаржником не надано і доказів стосовно обставин, які дійсно унеможливили виконання договору лізингу, зокрема сплати лізинові платежів, строк сплати яких настав до введення в Україні воєнного стану; 
- нараховані до стягнення 70% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України - не є штрафними санкціями, які можливо зменшити на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. 
- суд першої інстанції правильно застосував ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стосовно розподілу судових витрат, адже присуджені до стягнення витрати  є співмірними обставинам справи та обсягу виконаних робіт, а від відповідачів не надходило заперечень щодо заявлених витрат, як і клопотань про їх зменшення.. 
Також, 29.05.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення щодо клопотання скаржника про долучення додаткового доказу на стадії апеляційного розгляду справи - сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-1923 від 20.04.2023 вих. № 261/03.23, оскільки на думку позивача, скаржником пропущено процесуальні строки на подачу такого доказу.
Крім того, через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли: 
-  12.06.2023 додаткові пояснення по суті спору; 
- 27.0.2023 - заперечення стосовно  заяви про уточнення вимог апеляційної скарги, з посиланням зокрема на те, що вона подана не у відповідності до порядку і строків, обумовлених ст. 266 Господарського процесуального кодексу України, просив залишити її без розгляду. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 15.02.2023, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів:Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/927/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою     1    розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22.
27.02.2023 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 911/927/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22      залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, подавши до Північного апеляційного господарського суду: 
- докази доплати судового збору в повному обсязі, а саме в сумі 9272,82 грн. за оскарження рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22   повністю.
17.03.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" надійшло клопотання про усунення недоліків до якого долучено копію платіжної інструкції № 0.0.2906921004.1 від 17.03.2023 про доплату судового збору за подачу апеляційної  скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22      у розмірі 9     272 грн. 86 коп.
17.03.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від директора Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" надійшло клопотання про усунення недоліків до якого долучено копію платіжної інструкції № 0.0.2906921004.1 від 17.03.2023 про доплату судового збору за подачу апеляційної  скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22      у розмірі 9     272 грн. 86 коп.
В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. 20.03.2023 перебував у відпустці і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі № 911/927/22 поновлено Приватному підприємству "Корона-Сервіс+" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/927/22 за апеляційною Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 27.04.2023, зупинено дію оскаржуваного рішення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі № 911/927/22 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" про проведення судового засідання у справі № 911/927/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 розгляд справи відкладено до 01.06.2023. 
У зв`язку з перебуванням з 22.05.2023 по 02.06.2023 у відрядженні судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити      розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.05.2023, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік   С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 справу № 911/927/22 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22 вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 01.06.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 розгляд справи відкладено до 20.06.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у справі № 911/927/22 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" про проведення судового засідання у справі № 911/927/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 розгляд справи відкладено до 04.07.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2023 у справі № 911/927/22 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" про проведення судового засідання у справі № 911/927/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання  04.07.2023 з`явився представник відповідача-1 - Приватного підприємства "Корона-Сервіс+", а представники позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» та відповідача-2 - ОСОБА_1 - в судове засідання   своїх представників не направили,   про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином  шляхом надсилання ухвал суду за адресами місцезнаходження учасників справи засобами поштового зв`язку, а також і засобами електронного зв`язку. 
Крім того, 04.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» - надійшла заява про розгляд справи без участі представника. 
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась,  дійшов висновку, що неявка представників позивача та відповідача-2 в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
Представник відповідача-1 - Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" - в удовому засіданні 04.07.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив врахувати уточнення до апеляційної скарги, і скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 222  039 (двісті двадцять дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 04 коп. 70 % річних, в іншій частині залишити оскаржуване рішення в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.10.2021 між ТОВ "Компанія "Альбіон" (лізингодавець) та ПП "Корона-Сервіс+" (лізингоодержувач) було укладено Договір № 26АН-21 фінансового лізингу за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування об`єкт лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в Додатку № 1 "Специфікація".
Вартість майна становить гривневий еквівалент 90 000,00 Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі- Міжбанківський курс), та на дату укладення цього договору становить 2    754    000,00 грн., у тому числі  ПДВ 459    000,00 грн. (надалі-вартість майна). Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі майна, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі- Міжбанківський курс Акту приймання-передачі), відповідно до умов п. 2.1.1 договору. Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право використовувати в якості міжбанківського курсу середньозважений курс Євро, встановлений на інтернет-сайті http://coursedealing.com.ua на власний розсуд (п. 2.1 договору).
Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (надалі-Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі (п. 3.1 договору). 
Розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного у графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором. Сторони домовились, що при зміні Міжбанківського курсу фактичної оплати, Міжбанківського курсу Графіку, Міжбанківського курсу Акту приймання-передачі по відношенню до Міжбанківського курсу договору, пропорційно автоматично змінюється і ціна договору в гривні, і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні (п. 3.4 договору).
У випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (п. 3.4.1 договору).
Датою сплати лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день (п. 3.6 договору).
Предмет лізингу передається лізингодавцем та приймається в лізинг лізингоодержувачем впродовж 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 3.3 договору (п. 4.1 договору).
У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати трьохсот шістдесяти п`яти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) (п. 8.1 договору).
Ціна договору становить гривневий еквівалент 104    543,14 Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 3    199    020,08 грн., у тому числі ПДВ - 459    000,00 грн. (п. 11.1 договору).
Строк дії договору з " 23" жовтня 2021 р. по " 20" липня 2023 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 12.1 договору).
Додатком № 1 до Договору № 26АН-21 від 23.10.2021 сторонами договору погоджена специфікація майна, що передається в лізинг.
Додатком № 2 до Договору № 26АН-21 від 23.10.2021 сторонами договору погоджено наступний графік внесення лізингових платежів:
20.12.2021 - 4    500,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 3    149,88 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 7    649,88 (сума лізингового платежу, Євро);
20.02.2022 - 9    000,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 4    053,82 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 13    053,82 (сума лізингового платежу, Євро);
20.07.2022 - 13    500,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1    593,49 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 15    093,49 (сума лізингового платежу, Євро);
20.09.2022 - 13    500,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1    734,01 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 15 234,01 (сума лізингового платежу, Євро);
20.12.2022 - 13    500,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 986,86 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 14    486,89 (сума лізингового платежу, Євро);
20.02.2023 - 18    500,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1    168,86 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 19    168,86 (сума лізингового платежу, Євро);
20.07.2023 - 18    000,00 Євро (сума, що відшкодовує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 281,19 Євро (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає - 18 281,19 (сума лізингового платежу, Євро).
Додатком № 3 до Договору № 26АН-21 від 23.10.2021 сторонами підписано Акт приймання-передачі від 23.12.2020, згідно з якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав наступне майно:  сівалка Kverneland U-drill pluss 6m, сер. № ACPNDxx65268, 2016 р.в., вартістю 90    000,00 Євро.
Окрім того, з метою забезпечення зобов`язань відповідача-1 за договором лізингу Договором № 26АН-21 від 23.10.2021, між позивачем, відповідачем-1 та  відповідачем-2 (поручитель) 24.10.2021 між ТОВ "Компанія "Альбіон" (лізингодавець), ОСОБА_1 (поручитель) та ПП "Корона-Сервіс+" (лізингоодержувач) було укладено Договір поруки №1П/26АН-21(далі - договір поруки).
Предметом договору поруки є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов Договору № 26AH-20 від 23.10.2021, а також усіх додаткових угод до нього, які вже укладені та можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору № 26AН-20 від 23.10.2021 (надалі за текстом "Основний договір") (п. 1.1 Договору поруки).
Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має (п. 1.3 договору поруки).
Умовами п. 2.1 договору поруки визначено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором: лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно; лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 (три) банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за Основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за Основним договором.
Поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги лізингодавця виконати зобов`язання за основним договором шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості лізингоодержувача за основним договором на рахунок лізингодавця (п. 3.1.1 договору поруки); у разі невиконання лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання відповідати перед лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном, на яке згідно із чинним законодавством може бути звернуто стягнення (п. 3.1.2 договору поруки).
Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по Основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства (п. 2.2 договору поруки).
Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п. 6.2 договору поруки).
Як вказував позивач у позові, у порушення взятих на себе зобов`язань відповідач-1 встановлені умовами договору лізингові платежі, належні до сплати  в сумі 16  078,33 євро (35  797,19 євро (що згідно погодженого Графіку складається з платежів № 1 в сумі 7  649,88 євро - який мав бути сплачений в строк до 20.12.2021, № 2 в сумі 13  053,82 євро - який мав бути сплачений в строк до 20.02.2022, № 3 в сумі 15  093,49 євро - який мав бути сплачений в строк до 20.07.2022) - 19  718,86 євро оплати), що станом на момент звернення до суду з позовом складає гривневий еквівалент 602  213,85 грн. (37,455 грн. за 1 євро згідно даних міжбанківської інформаційної системи), - не оплатив, внаслідок чого у відповідача-1 утворилась заборгованість у розмірі 602  213,85 грн. 
Враховуючи наявність у відповідача-1 простроченої заборгованості з оплати лізингових платежів за договором у розмірі 602  213,85 грн, позивач звернувся до суду з  вимогами про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість в сумі  602  213,85 грн. та 222  039,04 грн. 70% річних. 

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області 14.12.2022 у справі № 911/927/22 позов  Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" до Приватного підприємства "Корона-Сервіс+", ОСОБА_1 стягнення 547    882,35 грн. задоволено повністю, а саме: 
- стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська обл., Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 602   213 (шістсот дві тисячі двісті тринадцять) грн. 85 коп. заборгованості та 222     039 (двісті двадцять дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 04 коп. 70 % річних.
- стягнуто    з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська обл., Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 6 181 (шість тисяч сто вісімдесят одну) грн. 90 коп. судового збору та 22    500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. 
- стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )     на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734) 6   181 (шість тисяч сто вісімдесят одну) грн. 90 коп. судового збору та 22   500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-1 - Приватне підприємство «Корона-Сервіс+» 15.02.2023 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також, скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22, яке обґрунтоване тим, що оскаржуване рішення суду не було вручено та не направлялось відповідачу та представникам відповідача на офіційну електронну чи поштову адреси, тому скаржник просить визнати поважними причини пропуску строків на апеляційне оскарження з огляду на дату ознайомлення з матеріалами судової справи.
Крім того, 01.06.2023 та 12.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника засобами електронного зв`язку і засобами поштового зв`язку відповідно, надійшли заяви про уточнення вимог апеляційної скарги, в яких скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 222  039 (двісті двадцять дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 04 коп. 70 % річних, в іншій частині залишити оскаржуване рішення в силі.
Ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. 
Ч. 2 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Як підтверджується матеріалами справи, повний текст оскаржуваного рішення складено 04.01.2023, а отже, двадцятиденний строк на його апеляційне оскарження тривав до 24.01.2023 включно, і відповідно, до 24.01.2023 тривав і строк, обумовлений ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України на подання змін до апеляційної скарги. 
Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що скаржником в силу приписів ч. 1ст. 119, ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України було пропущено процесуальний строк на подання змін до апеляційної скарги (як заявою від 01.06.2023, так і заявою від 12.06.2023), і заявником не подано жодних клопотань про поновлення такого строку, не заявлено такого клопотання і в самих змінах до апеляційної скарги, а суд апеляційної інстанції не наділений  правом самостійно поновлювати такий строк без чіткого волевиявлення учасника справи, з огляду на закріплену у ст. 14 Господарського процесуального кодексу України диспозитивність господарського судочинства.  Отже, скаржником не заявлено ні клопотання про поновлення процесуального строку на подання змін до апеляційної скарги, ні зазначено підстав його пропуску.
Ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
При цьому, слід зазначити, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі № 911/927/22 поновлено Приватному підприємству "Корона-Сервіс+" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/927/22 за апеляційною Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 27.04.2023, зупинено дію оскаржуваного рішення. Зокрема, в ухвалі роз`яснено право подати відповідні заяви протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження від 21.03.2023, яка була вручена скаржнику в особі його представника 22.03.2023, про що наявна розписка про отримання в матеріалах справи, а також направлена додаткового і засобами електронного зв`зку на вказану скаржником електронну адресу.
Отже, подання 01.06.2023 та 12.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду скаржником заяв про уточнення вимог апеляційної скарги подано з пропуском процесуального строку, обумовленого ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України, що в силу ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення судом апеляційної інстанції вказаних заяв без розгляду. 
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що заява про уточнення вимог апеляційної скарги, подана скаржником через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 01.06.2023, не містить доказів надсилання її іншим учасникам справи, що також є підставою для залишення її без розгляду згідно з приписами ч. 2 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції залишає без розгляду заяви про уточнення вимог апеляційної скарги, та здійснює розгляд справи в межах поданої та прийнятої до провадження апеляційної скарги, в якій скаржник просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Як вірно встановив суд першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, правовідносини, що виникли між сторонами у справі є правовідносинами фінансового лізингу, що врегульовані положенням параграфу 6 "Лізинг" глави 58 Цивільного кодексу України та положеннями спеціального Закону України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021. 
У відповідності до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
За приписами частин другої та третьої статі 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування.
За статтею 20 Закону України "Про фінансовий лізинг", обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором фінансового лізингу строки передати лізингоодержувачу об`єкт фінансового лізингу у стані, що відповідає призначенню такого об`єкта та умовам договору фінансового лізингу; попередити лізингоодержувача про всі права третіх осіб на об`єкт фінансового лізингу, всі відомі йому особливі властивості та недоліки об`єкта фінансового лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого об`єкта фінансового лізингу під час володіння та/або користування ним; відповідно до умов договору фінансового лізингу своєчасно та в повному обсязі виконувати передбачені таким договором зобов`язання щодо утримання об`єкта фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення об`єкта фінансового лізингу, що здійснені за письмовою згодою лізингодавця та не можуть бути відокремлені від об`єкта фінансового лізингу без заподіяння йому шкоди, на утримання такого об`єкта або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу; прийняти об`єкт фінансового лізингу у разі розірвання договору фінансового лізингу або в разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу надавалося право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу.
Пунктами 3, 7 частини другої статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.
Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", до складу лізингових платежів включаються: сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.
Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як встановлено судом апеляційної інстанції і що підтверджується наяними матеріалами справи, згідно графіку внесення лізингових платежів (додаток № 2 до договору):
- платіж в сумі 7    649,88    Євро мав бути здійснений 20.12.2021, відтак, з 21.12.2021 настало прострочення;
- платіж в сумі 13    053,82    Євро мав бути здійснений 20.02.2022, відтак, з 21.02.2022 настало прострочення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем, після звернення позивача до суду із відповідним позовом та відкриття провадження у справі № 911/927/22, в рахунок відшкодування вартості майна за лютий 2022 року (9 000,00 Євро + 4    053,82 Євро), було сплачено 450  161,87 грн., про що свідчать додані до відзиву платіжні доручення № 25 від 01.09.2022 та № 26 від 01.09.2022, і що учасниками спору не заперечувалось, а вказані платіжні доручення  є належними доказами, що підтверджують факт надходження коштів від лізингоодержувача в сумі 450    161,87 грн.
В свою чергу, 12.10.2022 суду першої інстанції  Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" подано заяву № 1309/22 від 13.09.2022 (вх. № 14222/22) про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказував, що відповідно до графіку внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю у період з 20.12.2021 по 20.07.2022 загальну суму лізингових платежів 35    797,19 Євро, а саме:
платіж в сумі 7    649,88    Євро мав бути здійснений 20.12.2021, відтак, з 21.12.2021 настало прострочення;
платіж в сумі 13    053,82    Євро мав бути здійснений 20.02.2022, відтак, з 21.02.2022 настало прострочення;
платіж в сумі 15    093,49    Євро мав бути здійснений 20.07.2022, відтак, з 21.07.2022 настало прострочення.
разом: 35    797,19 Євро.
Як стверджує позивач, що також підтверджується Довідкою № 13-09зд/22 від 13.09.2022, відповідачем 1 були здійснені лише часткові оплати чергових лізингових платежів і, що станом на дату складання заяви про збільшення розміру позовних вимог заборгованість відповідача по сплаті чергових лізингових платежів складає - 16    078,33 Євро (з урахуванням настання строку для внесення наступного платежу). Так, у зв`язку із несвоєчасним внесенням відповідачем 1 належних до сплати лізингових платежів, позивачем здійснений розрахунок заборгованості з урахуванням останнього відомого курсу продажу Євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі "Укрділінг", станом на 16:00 за Київський часом на 19.09.2022, що становить 602  213,85 грн. (16    078,33 Євро х 37,455 за 1 Євро).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відтак, закон покладає на покупця (лізингоодержувача) обов`язок доведення належного виконання господарського зобов`язання з оплати лізингових платежів.
Доказів здійснення відповідачем 1 оплати за договором в розмірі більшому, ніж визнає та доводить суду позивач, - матеріали справи не містять, про що обгрнутовано вказав суд першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції. 
Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач 1 взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів не виконав, в обумовлені строки лізингові платежі за вказаним договором - не сплачував, у зв`язку з чим перед позивачем у відповідача-1 утворилась прострочена заборгованість в розмірі 16    078,33 Євро, яка станом на дату подачі заяви про збільшення позовних вимог становила гривневий еквівалент 602   213,85 грн. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Разом з цим, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивач, відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 8.1 договору, нарахував та просив стягнути 70 % річних в розмірі 222  039,04 грн. (згідно заяви про збільшення позовних вимог).
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інший розмір процентів сторони встановили за власним вільним волевиявленням у пункті 8.1 договору, відповідно до якого у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати трьохсот шістдесяти п`яти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). 
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що позивач скористався своїм правом та заявив до стягнення проценти річних у розмірі 70 %, тобто у зменшеному розмірі, в сумі 222  039,04 грн.
З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Перевіривши правильність розрахунку позивачем 70 процентів річних щодо сумм, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції встановив, що він виконаний арифметично вірно та станом на дату розрахунку належні до сплати проценти річних становлять 222  039,04 грн.   
Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 543 Цивільного кодексу України,  у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Як вірно встанвив суд першої інстанції, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором № 26АН-21 від 23.10.2021 фінансового лізингу, 24.10.2021 між ТОВ "Компанія "Альбіон" (лізингодавець), ОСОБА_1 (поручитель) та ПП "Корона-Сервіс+" (лізингоодержувач) було укладено Договір поруки №1П/26АН-21(далі - договір поруки).
Предметом договору поруки є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов Договору № 26AH-20 від 23.10.2021, а також усіх додаткових угод до нього, які вже укладені та можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору № 26AН-20 від 23.10.2021 (надалі за текстом "Основний договір") (п. 1.1 Договору поруки).
Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має (п. 1.3 договору поруки).
Умовами п. 2.1 договору поруки визначено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором: лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно; лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 (три) банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за Основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за Основним договором.
Поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги лізингодавця виконати зобов`язання за основним договором шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості лізингоодержувача за основним договором на рахунок лізингодавця (п. 3.1.1 договору поруки); у разі невиконання лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання відповідати перед лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном, на яке згідно із чинним законодавством може бути звернуто стягнення (п. 3.1.2 договору поруки).
Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по Основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства (п. 2.2 договору поруки).
Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п. 6.2 договору поруки).
З огляду на викладене, за умовами договору поруки невиконання зобов`язань лізингоодержувачем за основним договором фінансового лізингу є підставою для виникнення солідарного обов`язку у поручителя у повному обсязі відповідати перед лізингодавцем за вказаними зобов`язаннями. При цьому форма письмової вимоги ані законом, ані договором поруки не встановлена, у зв`язку з чим вказана вимога може бути пред`явлена у тому числі шляхом подання позовної заяви до суду. 
З урахування наведених приписів закону, враховуючи умови договорів поруки, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суд першої інстанції про те, що   у даному випадку відповідач-1 та відповідач-2 мають відповідати за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за договором лізингу солідарно, зокрема  в частині оспорюваних скаржником сум 602    213,85 грн. основного боргу та 222    039,04 грн. 70 % річних. 
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині щодо стягнення не було враховано настання форс-мажорних обставин, яка зазначена в листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що офіційно засвідчує настання форс-мажорних обставин в країні з 24.02.2022 до дати їх офіційного закінчення., і відповідно що свідчить про безпідставність нарахування зокрема 70% річних а спірним договором в період дії воєнного стану - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне. 
При цьому, підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України  згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
При цьому, обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.
Верховний Суд в постанові від 25.01.2022. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.
Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. 
Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення  від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач 1 має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків зі сплати лізингових платежів за спірні періоди лізингу та  з інформування позивача про стан та адресу базування об`єкта лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою у додатку "довідка", проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставини відповідачем 1 до матеріалів справи долучено не було.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 в контексті спірних правовідносин не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме за договором лізингу. 
В свою чергу, 05.05.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення додаткового доказу на стадії апеляційного розгляду справи - сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-1923 від 20.04.2023 вих. № 261/03.23, яким зафіксовано наявність форс-мажорних обставин за договором фінансового лізингу № 26АН-21 від 23.10.2021; період дії: 24.02.2022 - і тривають станом на 20.04.2023. Щодо врахування вказаного доказу, позивач заперечував. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-1923 від 20.04.2023 вих. № 261/03.23, був отриманий скаржником вже після проголошення оскаржуваного рішення 14.12.2022, і на момент розгляду спору судом першої інстанції вказаний доказ не існував.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  статті 269 Господарського процесуального кодексу України    незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №    913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду в якості доказу сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-1923 від 20.04.2023 вих. № 261/03.23, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення, такого доказу - не існувало, наведений доказ було отримано скаржником вже після прийняття рішення судом першої інстанції, у зв`язку з чим вказаний доказ не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.
Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції безпідставно не враховано приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України щодо можливості зменшення нарахованих показників. Також, посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. 
Проте, з вказаними доводами суд апеляційної інстанції не погоджується та відхиляє як необґрунтовані, з огляду на наступне. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України,у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення процентів річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018  у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.
Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України. 
Стосовно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Також,  Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Доводи відповідача-1 в цій частині  судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на безпідставність та необґрунтованість тверджень скаржника в цій частині та їх недоведеність суду першої інстанції належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідні твердження скаржника спростовуються тим, що заявлені позивачем до стягнення суми відсотків річних не є невиправдано обтяжливими чи непосильними в контексті встановлених обставин справи, і не приводить до явно нерозумних і несправедливих наслідків, а також стягнення вказаної суми не порушує розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, а лише сприяє встановленню та посиленню договірної дисципліни між сторонами, а наведені скаржником обставини в обгрунтування підстав такого зменшення не є переважаючими умовами. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, в контексті встановлених обставин справи, скаржником не наведено умов, які є підставами для застосування судом першої інстанції вище обумовлених правових норм щодо зменшення нарахованих до стягнення відсотків річних. 
При цьому, справа № 902/417/18 не є подібною зі справою, що розглядається, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що скаржником не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору лізингу з незалежних від нього обставин, у зв`язку з чим відсутні обумовлені як законом, так і договором підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором. 
Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 602  213,85 грн. заборгованості та 222  039,04 грн. відсотки річних. 
Також, скаржник вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стосовно розподілу судових витрат, адже присуджені до стягнення витрати не є співмірними обставинам справи.
З вказаними доводами суд апеляційної інстанції не погоджується та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
ТОВ "Компанія "Альбіон" зазначало, що витрати на правничу (правову) допомогу, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 25 000,00 грн. - за комплексне ведення справи у суді першої інстанції та 20  000,00 грн. - "гонорар успіху" за досягнення позитивного результату.
За змістом частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, 17.01.2022 між Адвокатським Бюро "Талоконова Кирила" (далі - бюро) та ТОВ "Компанія "Альбіон" (далі - клієнт) було укладено Договір № 1/02-22 про надання правничої (правової) допомоги (далі за текстом - договір), відповідно до умов п. 1.1 договору якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;
складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;
складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);
представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органа Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань;
будь-яких інших питань правового характеру.
Клієнт надає бюро наступні повноваження: бути представником клієнта у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, відповідачу, третій особі, заявнику, зацікавленій особі, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, з питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі право: пред`явити від імені клієнта та у його інтересах відповідний позов (позови); брати участь у судових засіданнях; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення у судах, які розглядають справу Клієнта; повністю або частково відмовлятися від позовних вимог, визнавати повністю або частково позови; змінювати підстави або предмет позовів; зменшувати або збільшувати предмет та/або вартість позовних вимог; укладати мирові угоди; передавати справу на розгляд третейського суду; оскаржувати рішення (ухвали, постанови) суду та користуватись іншими процесуальними правами, що передбачені законом; отримувати рішення (ухвали, постанови) суду (їх завірені у встановленому порядку копії); подавати виконавчі документи до стягнення, а також отримувати, підписувати та подавати від імені клієнта та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно, заяви, заперечення, замовлення, клопотання, скарги, у тому числі апеляційну та касаційну, доповнення до них, додаткові документи тощо; представляти інтереси клієнта усіма законними способами у судових органах та перед іншими органами, діяльність яких пов`язана із вирішенням питань, передбачених договором; ознайомлюватися з матеріалами справи та з матеріалами виконавчого провадження - при звернення виконавчого документа до виконання; отримувати належне клієнтові майно та грошові суми; робити виски та копії з документів, що є в матеріалах справи та порушувати питання про їх засвідчення у встановленому для того порядку; заявляти відводи у випадках, передбачених чинним законодавством України; брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів; замовляти проведення експертизи; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникнуть у ході судового процесу, якщо це дозволяється процесуальним законодавством, та при здійсненні виконавчого провадження; заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників процесу та/або виконавчого провадження; оскаржувати рішення суду до касаційної інстанції; апелювати до вищої судової інстанції, оскаржувати дії чи бездіяльність посадових осіб (у тому числі виконавчих органів) у встановленому законодавством позасудовому порядку та користуватися при цьому усіма правами, передбаченими чинним законодавством, сплачувати державне мито, обов`язкові збори та інші необхідні платежі; вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень та які, на думку Бюро, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання зобов`язань, передбачених цим Договором (п. 2.1 договору).
Безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Талоконов Кирило Валерійович. Бюро може залучити до виконання укладених ним договорів про надання правничої (правової) допомоги інших адвокатів на договірних засадах. При цьому зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (п. 2.2 договору).
Розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (п. 3.1 договору).
Цей договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (п. 4.1 договору).
Дія договору припиняється через п`ять років з дня його укладення (п. 4.2 договору).
Додатковою угодою № 4 від 07.06.2022 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 1/02-22 від 17.01.2022 (розрахунок розміру гонорару з надання правничої (правової) допомоги сторони погодили, що дана додаткова угода визначає порядок та умови оплати гонорару за надання правничої (правової) допомоги бюро у спорі про стягнення з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" заборгованості за Договором фінансового лізингу № 26AH-21 від 23.10.2021 та Договором поруки №1П/26AH-21 від 24.10.2020 (п. 1 договору поруки).
Розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги по комплексному веденню вказаної в п. 1 цієї додаткової угоди справи у суді першої інстанції складає 25 000,00 грн. 
Сторони погодили, що вищезазначений розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги встановлений у цій додатковій угоді у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого бюро часу, а отже розмір гонорару є визначеним у розумінні ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
Повна оплата гонорару за надання правничої (правової) допомоги за цією додатковою угодою здійснюється впродовж 30 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди (п. 2 договору).
Умовами п. 3 договору визначено, що розмір "гонорару успіху" за досягнення позитивного результату внаслідок надання бюро правничої (правової) допомоги клієнту відповідно до цієї додаткової угоди складає 20 000,00 грн. Під "досягненням позитивного результату" сторони розуміють винесення судом першої інстанції рішення на користь клієнта про стягнення з відповідача/відповідачів не менше 70 % ціни позову без врахування штрафних санкцій.
Повна оплата "гонорару успіху" за досягнення позитивного результату за цією Додатковою угодою здійснюється впродовж 90 календарних днів з дати ухвалення судом першої інстанції відповідного рішення (п. 3 договору).
Сплата узгодженого сторонами гонорару за надання правничої (правової) допомоги здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок бюро, зазначений в договорі (п. 4 договору).
За правилами частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
В свою чергу, матеріали справи містять копії Договору від 17.01.2022 № 1/02-22 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого позивач уповноважив Адвокатське Бюро "Талоконова Кирила" на представництво інтересів; ордеру серії АЕ №1138369 від 08.06.2022; додаткової угоди № 4 від 07.06.2022 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 1/02-22 від 17.01.2022 р. (розрахунок розміру гонорару з надання правничої (правової) допомоги.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що витрати за надання правничої (правової) допомоги по комплексному веденню справи у суді першої інстанції фактично позивачем сплачені, що підтверджується залученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 3921 від 15.06.2022 на суму 25 000,00 грн.
Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Слід також у порядку статті 86 ГПК України давати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг.
Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Суд апеляційної інстанції також враховує правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, в якій міститься висновок про те, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Разом з тим, додатковою угодою № 4 від 07.06.2022 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 1/02-22 від 17.01.2022 р. (розрахунок розміру гонорару з надання правничої (правової) допомоги сторонами погоджено винагороду за надані послуги у фіксованому розмірі.
Враховуючи, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу відповідає укладеному між позивачем та адвокатським бюро договору та вимогам Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є фіксованим, а також ту обставину, що відповідачами не було подано до суду обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45    000,00 грн. належать до включення до судових витрат по справі та підлягають відшкодуванню відповідачами відповідно до ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України порівну по 22 500,00 грн. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 602  213,85 грн. заборгованості та 222  039,04 грн. відсотки річних. 
Також, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення на користь позивача на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України: з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" - 22    500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, а з ОСОБА_1 - 22   500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, з правомірними висновками якого в цій частині погоджується суд апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги. 
Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 дію оскаржуваного рішення було зупинено, і за наслідками апеляційного розгляду справи воно залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22- залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/927/22.
5. Матеріали справи № 911/927/22 повернути Господарському суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених т.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
           Повний текст постанови підписано: 02.08.2023.  
  
Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                К.В. Тарасенко