Головуючий І інстанції: С.О. Удовіченко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 р. 	Справа № 440/8531/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 по справі № 440/8531/22
за позовом        ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,    Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в прийнятті довідки про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти до розрахунку пенсії довідку про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області та провести перерахунок пенсії з урахуванням вказаної довідки з дня призначення пенсії, тобто з 23 грудня 2021 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в прийнятті довідки ОСОБА_1 про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти до розрахунку пенсії ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області.
В решті позовних вимог відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  (далі - відповідачі), не погоджуючись з судовим рішенням, подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зазначає про не врахування судом першої інстанції, що неможливість проведення відповідачем  перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів, не пов`язано з волею позивача, однак така обставина не означає, що відповідач має беззаперечно враховувати при призначенні пенсії довідку про заробітну плату, яка не підтверджується жодними документами та містить сумнівні відомості.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначає, що в контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Полтавській області не розглядалося питання на предмет визначення права позивача на призначення пенсії, а відтак не приймалося жодних рішень, в тому числі про відмову у прийнятті архівної довідки, виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області.
Позивач надала відзив на апеляційні скарги, в якому просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 08.09.2022 року на вебпортал Пенсійного фонду надійшло звернення ОСОБА_1 з приводу обчислення розміру пенсії з врахуванням заробітної плати до 01 липня 2000 року відповідно до архівної довідки від 07 липня 2022 року № 16.07-09/373-С-230/22 про заробіток за період з листопада 1986 року по листопад 1990 року, виданої архівним відділом адміністрації міста Горлівка.
26.09.2022 за результатом розгляду звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом № 10956-8937/Ш-02/8-1600/22 повідомило позивача, що відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Надана архівна довідка про заробітну плату за період з листопада 1986 року по листопад 1990 року не підлягає врахуванню при обчисленні пенсії, оскільки не підтверджена первинними документами та видана установою, яку створено на території непідконтрольній українській владі.            
Позивач, вважаю протиправною відмову відповідача, звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може слугувати підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно з пп. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  №22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Згідно із пунктом 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Спірним правовим питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо  відмови в прийнятті до розрахунку пенсії довідки про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року, виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме-сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" слідує, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
В статті 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зазначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"  державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципах («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах  від 04.03.2020 по справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 по справі № 242/1568/17, від 25.02.2021 по справі № 522/6812/17 у подібних правовідносинах.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що неврахування вищезазначеної довідки є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови в прийнятті довідки ОСОБА_1 про заробітну плату за період роботи в Органах Державної прийомки Центру стандартизації з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1990 року № 16.07-09/373-С-230/02 від 07 лютого 2022 року виданої Архівним відділом Адміністрації міста Горлівка Донецької області, та зобов`язати прийняти її до розрахунку пенсії.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 по справі № 440/8531/22  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий  суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов