справа № 381/1118/14-ц
головуючий у суді І інстанції Осаулова Н.А.
провадження № 22-ц/824/8629/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
12 липня 2023 року                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Білич І.М., Гаращенко Д.Р.,
за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вітер Сергія Вікторовича на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року
у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради, про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою, у якій просила: замінити сторону у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на підставі виконавчого листа виданого у справі № 381/1118/14-ц, з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 .                                У 2012 році мати залишила свою доньку, яка з народження до теперішнього часу проживає з батьком - ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вийшла заміж, не цікавилась дочкою. Після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про стягнення з матері аліментів на утримання дочки, за позовом ОСОБА_1 судом винесено рішення про визначення місця проживання ОСОБА_2 з матір`ю та про відібрання дитини від батька. Фактично ОСОБА_2 не бажала проживати з матір`ю через особисті причини, весь час проживала з батьком, а проведені виконавчі дії негативно впливали на її здоров`я та емоційний стан. Крім того, ОСОБА_1 подала до суду позов про стягнення аліментів з батька на утримання дитини, а у подальшому систематично подавала позови про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. За рішенням від 21 червня 2017 року припинено стягнення аліментів з батька та стягнуто аліменти з матері на утримання дитини. Таким чином, у батька за 2014-2017 роки утворилася формальна заборгованість зі сплати аліментів, не дивлячись на те, що дочка проживала з ним. При цьому ОСОБА_1 не виконувала обов`язок щодо утримання дитини, а аліменти відповідно до статті 179 СК України ОСОБА_2 вважає своєю власністю. На думку ОСОБА_2 , мати не має права розпоряджатись коштами, що належать їй, ОСОБА_1 вибула з виконавчого провадження. З метою захисту своїх прав ОСОБА_2 звернулась до суду з указаною заявою, у якій просила суд замінити стягувача з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на підставі виконавчого листа № 2/381/420/14 від 08 квітня 2014 року.
 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Замінено стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відкритого на підставі виконавчого листа виданого у справі № 381/1118/14-ц, провадження № 2/381/420/14 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року до досягнення донькою повноліття, на ОСОБА_2 .
Ухвала мотивована тим, що оскільки фактично ОСОБА_1 вибула із виконавчого провадження, так як ОСОБА_2 з нею не проживала та не проживає на даний час, стягнення аліментів, заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів на користь матері суперечить інтересам неповнолітньої ОСОБА_6 , оскільки стягувані кошти використовуються матір`ю не за цільовим призначенням, тобто не на утримання доньки, а тому суд вважає за доцільне задовольнити вимоги даної заяви та замінити сторону виконавчого провадження з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Вітер С.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Невиконання/виконання одним з батьків своїх повноважень щодо утримання дитини, нецільове використання аліментів, право неповнолітньої дитини на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для правонаступництва у розумінні статті 442 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїми правами, намагається перешкодити ОСОБА_3 забезпечити високий рівень життя доньці. ОСОБА_2 проживала весь час з ОСОБА_3 та знаходилася на його утриманні. Оскаржуваною ухвалою здійснено захист прав неповнолітньої ОСОБА_2 .
 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Вітер С.В. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника, у якій він підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвокат Будова Н.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі указаного рішення суду видано виконавчий лист та відділом ДВС Фастівського МРУЮ відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №381/68/16-ц, визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 за місцем проживання та реєстрації батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Тобто підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18.
ОСОБА_2 обґрунтовувала заяву про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, її матір ОСОБА_1 не виконувала обов`язок щодо утримання дитини ОСОБА_2 , яка знаходилася на повному утриманні свого батька - ОСОБА_3 .
Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції посилався на те, що  ОСОБА_2 не проживала та не проживає на теперішній час із матір`ю, а стягувані аліменти використовуються матір`ю не за цільовим призначенням, тобто не на утримання доньки.
Апеляційний суд не погоджується із указаними висновками судів першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», які безпосередньо регулюють питання заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником.
Так, невиконання одним із батьків своїх повноважень щодо утримання дитини, нецільове використання аліментів, право неповнолітньої дитини на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для правонаступництва у розумінні статті 442 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 693/1065/19.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.
У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 . 
Указане рішення набрало законної сили.
На підставі указаного судового рішення виникло правовідношення, у якому ОСОБА_1 зобов`язана використовувати отримувані нею аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 відповідно до вимог закону.
Посилання ОСОБА_2 на те, що заміна сторони у виконавчому провадженні має відбуватися на підставі статті 179 СК України, є безпідставним з огляду на таке.
Відповідно до статті 179 СК України самостійне отримання аліментів неповнолітньою дитиною є її правом. 
Однак, ОСОБА_2 не зверталась до суду із відповідним позовом, направленим на його реалізацію.
Заміна сторони виконавчого провадження є процесуальною дією та здійснюється лише у разі вибуття відповідної сторони. 
Питання заміни сторони виконавчого провадження врегульовані статтею 442 ЦПК України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження, які не містять такої підстави процесуального наступництва, як неналежне виконання стороною виконавчого провадження (стягувачем) своїх обов`язків, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження на підставі норми матеріального права - статті 179 СК України.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанцій при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження неправильно застосував положення статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні указаної заяви.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вітер Сергія Вікторовича задовольнити.
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 залишити без задоволення
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Дата складення повного судового рішення 21 липня 2023 року.   

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                    І.М. Білич
 
                                                                                    Д.Р. Гаращенко