ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07вересня 2023 року
м. Київ
справа №712/14455/16-к
провадження №51-9139км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 , 
захисника                                            ОСОБА_5 ,
прокурора                                           ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2021 року, ухваленого за нововиявленими обставинами, та ухвалу Черкаського апеляційного суду                    від 14 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 12016251010008299 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя  м. Черкаси, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296  Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2021 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, задоволено заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку цього суду від 17 липня 2017 року, яким його засуджено        за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, вказаний вирок скасовано та ухвалено новий, яким визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених  ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 119 КК. Призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296  КК  покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено від покарання у зв`язку з закінченням строку давності.               За ч. 1 ст. 119 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди по 80 000 грн на користь кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Соснівського районного суду від 17 липня 2017 року   ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за  ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк             8 років.
Згідно з цим вироком, ОСОБА_7 15 жовтня 2016 року приблизно о 03:53 біля входу в нічний розважальний заклад «Reflection», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи із хуліганських мотивів, які проявилися в явній неповазі до суспільства, показуючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, у присутності відвідувачів та працівників закладу, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше чотирьох ударів правою рукою в голову та три удари ногою в тулуб, та не менше одного удару правою рукою в голову потерпілого, який є тяжким за ознакою небезпеки для життя, від якого останній впав та в непритомному стані був госпіталізований до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від отриманих тілесних ушкоджень.
 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08 серпня 2018 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 було змінено, перекваліфіковано його дії з ч. 2 ст. 121 на ч. 1           ст. 119 КК і призначено покарання виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 за ч. 1        ст. 119 та ч. 1 ст. 296 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду                  від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу прокурора було задоволено, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 серпня 2018 року відносно   ОСОБА_7 скасовано через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За результатами нового розгляду ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року вказаний вирок скасовано в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК і кримінальне провадження закрито в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, а в частині його засудження за ч. 2 ст. 121 КК залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
На думку прокурора, місцевий суд у вироку послався на обставини, які не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, оскільки покладений в його основу висновок експерта ґрунтується на доказах, які були в матеріалах провадження  в суді, коли ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК, а тому ці докази були відомі суду на час вирішення справи і були предметом розгляду судів усіх інстанцій.
Звертає увагу на те, що стороною захисту не наведено даних, які підтверджують встановлення у визначеному законом порядку (вироком суду чи іншим нереабілітуючим рішенням за результатами кримінального провадження, що набрало законної сили), що висновки експертів, які були покладені в основу попереднього вироку є завідомо неправдивими або неправильними унаслідок допущеної помилки, а сам факт внесення відомостей до ЄРДР задля перевірки такої інформації не є нововиявленою обставиною.
Вважає неправильним використання у справі висновку експерта, який був зроблений в іншому провадженні.
Зазначає, що кримінальне провадження було розглянуто з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо порядку та стадій судового розгляду та вказує на погіршення становища ОСОБА_7 в частині його засудження за ч. 1 ст. 296 КК і звільнення від покарання.
Прокурор стверджує, що всупереч вимогам статей 370 та 419 КПК при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив доводів його апеляційної скарги,  не навів переконливих мотивів на їх спростування та не зазначив підстав з яких залишив цю скаргу без задоволення.
Позиція учасників в суді касаційної інстанції 
Прокурор просила задовольнити касаційну скаргу. 
Захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржувані рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів, учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
За правилами ч. 1 ст. 467 КПК суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований  главою 34 КПК, в якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до вимог ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються:    - штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
 - скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
 - інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: - невідомість суду з причин, від нього незалежних; - істотне значення для провадження; - наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; - неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю суду;
- відкриття тільки після вступу вироку в законну силу. 
Тобто, необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були і не могли бути відомі на той час суду й будь-якій особі, яка брала участь у справі.
При цьому важливим є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.
Відступ від цього принципу є виправданим лише тоді, коли така необхідність обумовлена обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЕСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).
Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими. Така процедура сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ               від 06 грудня 2005 року в справі «Попов проти Молдови» та рішення ЄСПЛ           від 18 листопада 2004 року в справі «Правєдная проти Росії»).
При розгляді заяви ОСОБА_7  про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2017 року щодо нього суд першої інстанції дотримався вимог статей 459, 466, 467 КПК та дослідивши повторно обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана в заяві засудженого обставина є нововиявленою, а тому є законні підстави для перегляду цього рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, Постановою Верховного Суду                    від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу прокурора  було задоволено, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 серпня 2018 року щодо                      ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При цьому Верховний Суд у своєму рішенні вказав на те, що при зміні кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК апеляційний суд не перевірив належним чином фактичні обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, не дав оцінки протиправній поведінці засудженого, обставинам, способу та кількості тілесних ушкоджень виявлених на тілі потерпілого, їх локалізації і механізму утворення, а також інтенсивності дій ОСОБА_7 , який наніс потерпілому декілька ударів у життєво-важливий орган - голову, тобто належним чином не встановив та не проаналізував змісту і характеру інтелектуального та вольового критеріїв вини засудженого.
Під час нового апеляційного розгляду Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2019 року призначив у справі комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручив експертам КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи». Призначення цієї експертизи суд обґрунтував наявністю у кримінальному провадженні висновків експерта та спеціаліста, які містять у собі розбіжності щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. На вирішення експертів суд поставив питання щодо наявних у нього тілесних ушкоджень, їх механізму утворення та причин смерті.
Після надходження вказаної ухвали на виконання КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» повідомило апеляційний суд про необхідність надати експертам для дослідження додаткові матеріали, яких не було у суду та які знаходились у розпорядженні лікувального закладу в якому перебував потерпілий. У відповідь на запит експертів апеляційний суд відповів, що він не має в розпорядженні таких матеріалів, у зв`язку з чим вказану ухвалу разом із матеріалами справи експертним бюро було повернуто до апеляційного суду без виконання. У той же час, як убачається з матеріалів провадження, із запитом про надання цих матеріалів для проведення експертизи апеляційний суд до лікувального закладу не звертався, хоча мав таку можливість. Таким чином, апеляційним судом не було виконано вказівок суду касаційної інстанції щодо ретельної перевірки обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а отже з формальних причин судом не було одержано доказів, які мали суттєве значення для об`єктивного розгляду справи судом та встановлення істини.
Після повернення матеріалів справи експертами Кропивницький апеляційний суд 10 березня 2020 року ухвалив рішення, яким вирок місцевого суду                від 17 липня 2017 року щодо засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК залишив без змін. 
10 липня 2020 року за заявою ОСОБА_12 - батька засудженого, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020000000000663 було внесено відомості про неналежне виконання професійних обов`язків медичними працівниками КЗ «Третя міська лікарня ШМД», що полягало у несвоєчасному наданні медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 унаслідок чого настала його смерть та розпочато кримінальне провадження.
У межах цього кримінального провадження на підставі постанови слідчого            від 07 вересня 2020 року та наданої експертам медичної документації із лікувального закладу було проведено комісійну судову медичну експертизу         № 122/к від 13 листопада 2020 року, за результатами якої було встановлено, що виявлена у потерпілого ОСОБА_11 черепно-мозкова травма, внаслідок якої настала його смерть, виникла через його падіння з вертикального або близького до нього положення з ударом потиличною частиною голови (зоною розташування крововиливу у м`які покрови голови з внутрішнього боку в потиличній ділянці справа) об тверду поверхню, внаслідок чого виникли крововиливи у м`які покрови голови.
Цей висновок також узгоджується і з відеозаписом камер спостереження з місця події на якому зафіксовано, що після нанесення ОСОБА_7 удару кулаком у підборіддя потерпілому останній падає і б`ється потилицею об тверде покриття.   
Оскільки такий висновок експертів суттєво впливав на обставини справи та кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 , останній 04 грудня 2020 року звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку цього суду щодо нього від 17 липня         2017 року.
Відповідно до п. 3 «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6 експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи.
У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_7 зазначив, що у вказаному вироку не було конкретизовано механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, які призвели до його смерті, однак такі дані були встановлені у висновку комісійної судової медичної експертизи № 122/к від 13 листопада 2020 року, що суттєво впливає на кваліфікацію його дій. 
Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку висновок комісійної судової медичної експертизи щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, який був отриманий в іншому кримінальному провадженні, на підставі п. 4 ч. 2                     ст. 459 КПК є нововиявленою обставиною, тобто обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду і яка в сукупності з іншими доказами доводить неправильність вироку, який був переглянутий місцевим судом в порядку глави 34 КПК, оскільки це дозволило суду виправити допущену  помилку в частині юридичної оцінки дій засудженого.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора, доводи якої є аналогічними тим, що наведені ним у касаційній скарзі, апеляційний суд їх ретельно перевірив та вмотивовано відхилив з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, вказавши про законність цього рішення, яке залишив без зміни.
Так, спростовуючи доводи прокурора про те, що районний суд у вироку послався на обставини, які не є нововиявленими у розумінні положень ч. 2 ст. 459 КПК апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновок судової медичної комісійної експертизи № 122/к від 13 листопада 2020 року з точки зору положень п. 4 ч. 1 ст. 459 КПК є нововиявленою обставиною і давав місцевому суду законні підстави для його оцінки разом з іншими доказами, які були покладені цим судом в основу вироку від 17 липня 2017 року. 
При цьому апеляційний суд визнав безпідставними доводи прокурора про те, що  в заяві засудженого не було наведено даних, які підтверджують встановлення у визначеному законом порядку (вироком суду чи іншим нереабілітуючим рішенням за результатами кримінального провадження, що набрало законної сили) того факту, що висновки експертів, які були покладені судом в основу вироку від 17 липня 2017 року є завідомо неправдивими або неправильними унаслідок допущеної помилки, та зазначив, що вказаний вирок переглядався за нововиявленими обставинами не на підставі п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК, а на підставі  п. 4 цієї норми, і вказаний висновок комісійної судової медичної експертизи за своїм змістом не спростовує попередніх висновків експертів, а лише конкретизує механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого від яких  настала його смерть.
Щодо доводів прокурора про те, що відомості наявні в матеріалах кримінального провадження № 1202000000000663, у межах якого було проведено комісійну судову медичну експертизу від 13 листопада 2020 №122/к, за відсутності письмового дозволу слідчого або прокурора не можуть бути розголошені поза межами цього провадження, а тому вони не можуть бути доказами у провадженні за нововиявленими обставинами, апеляційний суд зазначив, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у вказаному кримінальному провадженні були внесені за заявою батька засудженого - ОСОБА_12 , а даних про попередження захисника ОСОБА_13 та засудженого ОСОБА_7 про їх обов`язок не розголошувати відомості, які стали їм відомі під час досудового розслідування кримінального провадження матеріали справи не містять і будь-якого реагування з боку органу досудового розслідування щодо порушення ними вимог ст. 222 КПК не було.
Також обґрунтовано апеляційний суд відхилив і доводи прокурора щодо  погіршення становища ОСОБА_7 в частині його засудження за ч. 1                   ст. 296 КК вказавши, що положення ч. 1 ст. 467 КПК не передбачають часткового скасування судового рішення за результатами розгляду заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, а тому прийнявши рішення про скасування вироку від 17 липня 2017 року, у тому числі і в частині вказаної норми, суд першої інстанції діяв у межах наданих повноважень. При цьому апеляційний суд вказав, що призначення цим судом  ОСОБА_14 за новим вироком покарання за ч. 1 ст. 296 КК із подальшим звільненням від його відбування не погіршує становище засудженого, та звернув увагу на те, що сторона захисту не вбачала у цьому будь-якого порушення чи погіршення становища засудженого та просила цей вирок залишити без зміни.
Наведені прокурором у касаційній скарзі доводи про те, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо порядку та стадій судового розгляду не знайшли свого підтвердження при їх перевірці судом касаційної інстанції.
Під час перевірки звукозапису судового засідання Верховним Судом було встановлено, що впродовж усього судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не висловлювала заперечень щодо процедури судового розгляду та порядку дослідження доказів у справі, не заперечувала проти задоволення клопотання про виклик у судове засідання експерта для його допиту, підтвердила, що ознайомлена зі змістом заяви засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та надала свої пояснення з цього приводу, а також брала участь у допиті експерта ОСОБА_15 та виступала в судових дебатах.
За таких обставин колегія суддів не вбачає будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону з боку місцевого суду щодо об`єктивності, безсторонності, та неупередженості суду. 
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 та 459 КПК, у них зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при ухваленні судового  рішення. 
Під час перевірки оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону або закону України про кримінальну відповідальність, які би тягнули за собою їх зміну чи скасування, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора Верховний Суд не вбачає.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                          ________________                      ________________  
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                         ОСОБА_3