ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" липня 2023 р.           Справа№ 910/11257/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Станіка С.Р. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 (суддя  Бондаренко - Легких Г.П.)  
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 
до    Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про  зобов`язання внести зміни до особового рахунку

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», у якому просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 2829531, відкритого на підставі договору про надання послуг №43-41564379/2020-001 від 06.03.2020, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 9 880, 00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за надані послуги перевезення відповідачем неправомірно нарахована і списана з особового рахунку позивача плата за користування вагонами №95327847, 95315081, №95618831, 95695235 за перевізними документами №40623548, №40623555, №41250721 у сумі, яка на 9  880, 00 грн більше, ніж вартість фактично наданих послуг.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання внести зміни до особового рахунку №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 9  880, 80 грн - відмовлено. Судові витрати позивача покладено на позивача.
Суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено порушень умов Договору перевезення,  Статуту залізниць України, Правил переадресування вантажів та Збірника тарифів при переадресування вагонів за накладними №40623548, 406623555 від 17.08.2021, №41250721 від 02.09.2021, а відтак необхідність внесення відповідних змін до особового рахунку позивача є недоведеною.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просить скасувати рішення  Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 по справі №910/11257/22 та ухвалите нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» задовольнити повністю. Судові витрати покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Скаржник вважає, що судом першої інстанції змістовно досліджено обставини справи, однак при вирішенні спору застосовано норму права, яка не підлягала застосуванню, зокрема п. 9 Збірника тарифів.
15.03.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі 910/11257/22. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/11257/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 20.03.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі 910/11257/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/11257/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
03.04.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1320/23 від 10.05.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
02.05.2023 до канцелярії суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, безпідставними.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 (надалі - Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги. Договір укладено шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення договору,
Відповідно до п. п. 1.6, 9.4 цього правочину договір, зміни та доповнення до нього оприлюднюються перевізником на веб-сайті:://uz-cargo.com/ .
27.07.2021 відповідачем оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.08.2021.
Також у період існування спірних правовідносин залізницею вносилися зміни до Договору та його додатків шляхом оприлюднення нових редакцій, а саме:
-   оприлюднено 28.07.2021, введено в дію 16.08.2021;
-   оприлюднено 27.08.2021, введено в дію 01.09.2021;
Відповідно до п. 8.1. договору сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються власні інформаційні системи відповідача.
Перелік документів, які оформлюються з накладенням КЕП (кваліфікований електронний підпис), закріплено в п. 8.2. договору.
Пунктом 8.7. договору передбачено, що у випадку судового розгляду справи чи виникненні претензійної практики використовується візуальне відображення електронних документів на папері.
У силу приписів п. 12.1. Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Залізницею в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті:://uz-cargo.com/  та діє до його припинення. Дата введення в дію    не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору.
Водночас, згідно п. 13 Договору невід`ємною частиною Договору є додатки, зокрема, Додаток 1-2 «Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів».
Відповідно до п. 1.4. договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» AT «Укрзалізниця».
Пунктом 4.2. договору передбачено, що оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у розділі 14 договору.
На виконання п. 2.3.3. договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника відкрито особовий рахунок з наданням коду платника №2829531.
Відповідно до п. 2.3.4. договору перевізник зобов`язаний вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійсненні перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі.
Пунктом 4.4. договору передбачено, що по мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу.
Відповідно до п. 4.5. договору щодобово, упродовж періоду виконання договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів в електронному вигляді, які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору за звітну добу.
Позивач стверджує, що протягом серпня-вересня 2021 залізницею направлялись Переліки перевізних документів, як підтвердження списання з особового рахунку коштів, проаналізувавши які, Товариством виявлено, що при перевезенні вантажу у вагонах №95327847, 95315081, 95618831, 95695235 Залізницею допущено перебор платежів за перевезення у розмірі 9 880, 70 грн, які підлягають поверненню позивачеві шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 9 880, 80 грн.
07.08.2021  згідно залізничної накладної №40728926 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Березине на станцію Одеса-Порт (експ.) вантаж - пшениця у вагонах: 95756011, 95327847, 95315081. Плата за перевезення у вагонах  №95327847, 95315081  склала 26    645, 04 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю вагонів за переліком №20210807.
08.08.2021  згідно залізничної накладної №40284317 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Березине на станцію Одеса-Порт (експ.) вантаж - пшениця у вагонах: 95695235, 95828927, 95670725, 95618831. Плата за перевезення у вагонах  №95695235, 95618831  склала 26817,84 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю вагонів за переліком №20210808.
17.08.2021  на станції призначення Одеса-Порт (експ.) вагони  №95327847, 95315081, 95695235, 95618831  було переадресовано на станцію Чорноморська-експ. (для ОПЗ) за новими перевізними документами, а саме накладними №40623548 та №40623555. Плата за перевезення вантажу склала 27080, 16 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю вагонів за переліком №20210818.
02.09.2021  на станції призначення Чорноморська-експ. (для ОПЗ) вагони  №95327847, 95315081, 95695235, 95618831  було переадресовано на станцію Чорноморсь-Порт за новим перевізним документом №41250721. Плата за перевезення вантажу склала 44269, 92 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю вагонів за переліком №20210902.
Отже, загальний розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах  №95327847, 95315081, 95695235, 95618831  списаних з особового рахунку позивача становить  124812, 96 грн.
Позивач вважає, що відповідач не врахував, що перевезення згідно первинних перевізних документів №40728926 від 07.08.2021 та №40284317 від 08.08.2021 в частині доставки вантажу у вагонах №95327847, 95315081, 95695235, 95618831 набуло статусу закінченого (виконаного) лише після видачі вантажу на кінцевій станції призначення Чорноморськ-Порт, оскільки, переадресування вантажу за новими перевізними документами не може трактуватись як укладення нового договору перевезення, а лише є зміною вже триваючого (існуючого) перевезення.
Позивач посилається на те, що з набрання чинності 17.08.2021 внесених на підставі  наказу Міністерства інфраструктури України від 11.08.2021 №418  змін до Коефіцієнтів, що застосовуються та до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317  -  коефіцієнт вантажу 2го тарифного класу змінено з    2, 419 на 2,613.
При цьому, позивач стверджує, що відповідачем не враховано, що вантаж був прийнятий до перевезення 07.08.2021 та 08.08.2021 коли діяв коефіцієнт 2, 419. Відтак, залізниця помилково застосувала до перевізних документів №40623548, 40623555 та 41250721 різні підвищуючи коефіцієнти, що передбачені різними редакціями Збірника тарифів.
З введенням в дію 01.09.2021 редакції Договору (оприлюднена 27.08.2021) ставку плати за використання власного вагону Залізниці (Спл)  змінено з 540, 00 грн на 1000,00 грн.
Оскільки вантаж у вагонах №95327847, 95315081, 95695235, 95618831 прийнято до перевезення 07.08.2021 та 08.08.2021 за первинними залізничними документами, то описані вище зміни ставки плати за використання власного вагону залізниці (Спл), що діяли з 01.09.2021 (1 000, 00 грн) не підлягають застосовуванню по залізничній накладній №41250721 від 02.09.2021 згідно якої вантаж перевозився на кінцеву станцію призначення - Чорноморськ-Порт.
Відповідно до самостійно проведеного розрахунку позивача, загальний розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах №95327847, 95315081, 95695235, 95618831 мав становити  114 932 16 грн  з ПДВ, що на 9  880 грн менше, ніж списано відповідачем.
За твердженням позивача, враховуючи, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачеві провізних платежів у надлишковій сумі - 9   880, 00 грн, останні вважаються набутими відповідачем без достатньої правової підстави, а до спірних правовідносин підлягає застосуванню  стаття 1212 ЦК України.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що ним правомірно було застосовано новий коефіцієнт до вантажів 2-го тарифного класу (до якого відноситься і пшениця (код вантажу 011005) за накладними №40623548, 406623555 від 17.08.2021 та №41250721 від 02.09.2021, а саме 2, 613, що діє з 17.08.2021. 
З аналогічних підстав, відповідачем правомірно застосовано ставку плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) за накладною №№41250721 від 02.09.2021 в розмірі 1  000, 00 грн, що діяла з 01.09.2021, а не 540, 00 грн.
Відповідачем наведено контррозрахунок за спірними вагонами та накладними, згідно якого розмір платежів за спірними вагонами та накладними становить 124 812, 96 грн, а отже за твердженням відповідача списаний останнім з особового рахунку позивача розмір плати у вказаному розмірі є правомірним.
Отже, спір у справі виник у зв`язку з списанням відповідачем з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 грошових коштів з надлишком за перевезення вантажу у вагонах відповідача  №95327847, 95315081, 95695235, 95618831,  що мало місце у серпні-вересні 2021 року.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Пунктом 1 ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексу України  передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 526 Цивільного кодексу України  встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно  ст. 908 Цивільного кодексу України  перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до  ст. 909 Цивільного кодексу України  та  ст. 307 Господарського кодексу України  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечено самими сторонами, що 06.03.2020 між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення договору.
Як вбачається з Повідомленням про укладення договору №43-41564379/2020-001, на виконання пункту 2.3.3. Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника№ 2829531 та присвоєно код відправника/одержувача: 8104.
При цьому, код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер Договору.
Розрахунки за цим Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» (пункт 4.1. Договору).
Пунктом 4.4. Договору визначено, що по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати, зокрема, штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо.
Відповідно до пункту 4.5. Договору щодобово упродовж періоду виконання Договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів в електронному вигляді, які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору за звітну добу.
Як ввбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору за період з 07.08.2021 по 07.09.2021 відповідачем було здійснено перевезення вантажу у вагонах №95327847, 95315081, 95695235, 95618831, що підтверджується наявними в матеріалах справи залізничними накладними №40728926 від 07.08.2021, №40284317 від 08.08.2021, №40623548, 406623555 від 17.08.2021 та №41250721 від 02.09.2021.
За вищезазначеними накладними відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти у вигляді провізної пати за перевезення в сукупному розмірі 124  812, 96 грн, що підтверджується наданими згідно п. 4.5. Договору Переліками по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 .
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.  Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5  ст. 307 ГК України).
Порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту, регламентується Статутом залізниць України, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.98.
Відповідно до п. 2  Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
За приписами ст. 3  Статуту залізниць України  дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень,  користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті,  є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України  (ст. 5 Статуту залізниць України).
Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна на підставі ст. 6  Статуту залізниць України     є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
За приписами п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, перевезення вантажів здійснюється вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.
Перевезення вантажів залізницями здійснюються згідно п. 1.2 Правил планування перевезень вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 N 873, на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред`явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням - експедиторських організацій).
Накладна відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 (у редакції  наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138), зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 N 863/5084 є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України  господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Положеннями п. п. 3.2.    Договору сторони визначили, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні Перевізника (крім транспортерів Перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:
1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону Перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;
2)  компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну від        стань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в Додатку 1-2 до Договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. III Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;
3) плати за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.
При цьому, згідно порядку визначення розміру плати за використання власного вагону перевізника, що викладений в підпункті 3.2.1. Договору - ставка плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) для відповідного типу, грн/вагон на добу зазначена в Додатку 1-2 до Договору.  Плата нараховується за ставками, що діють на дату приймання вантажу до перевезення.
Крім цього, на підставі п. 4.2 Договору оплата послуг здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у п. 14.2. Розділу 14 Договору.
Відповідно до ч. 2  ст. 632 ЦК України  зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
За умовами п. 2.1.6.1 Договору замовник зобов`язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, а також зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послу перевізника.
Відтак, укладаючи Договір на зазначених вище умовах, позивач добровільно погодився на встановлення особливого порядку здійснення розрахунків, беручи при цьому на себе відповідні зобов`язання.
Згідно статті 61  Статуту залізниць України  тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.
Відповідно до п. п. 8.1 п. 8 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги  (надалі - Збірник тарифів), затвердженого   наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 N 317, плата за перевезення вантажів нараховується при перевезеннях у залізничному сполученні: внутрішніх та експортних (через припортові станції, в тому числі на адресу морських (річкових) портів та терміналів), оформлених накладною внутрішнього сполучення, -  за тарифами, що діють на дату приймання вантажу до перевезення, зазначену станцією відправлення.
Разом з тим, пунктом 29.1. Збірника тарифів  визначено, що при переадресуванні вантажу визначення провізної плати і зборів здійснюється  окремо  від станції відправлення до станції переадресування  за первинними перевізними документами, від станції переадресування до нової станції призначення -  за новими перевізними документами, що оформлюються на станції переадресування.  Таким самим порядком визначається плата, якщо вантаж переадресовується за первинними перевізними документами.
Відповідно до статті 44  Статуту залізниць України  залізниця може на заяву відправника одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом.
У розумінні Правил переадресування вантажів (статті 44, 45 Статуту), затверджених  наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001  (надалі - Правила переадресування вантажів),  переадресацією вагонів (вантажу) є зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вагонів (вантажу) (переадресування).
Абзацом 3 пункту 4 Правил переадресування вантажів унормовано, що переадресування вантажу може здійснюватися на станціях призначення та станціях на шляху прямування.
Переадресування вантажу здійснюється за первинними документами (із внесенням відповідних змін) і з оформленням перевезення новими перевізними документами (крім імпортних та транзитних вантажів) в паперовому або електронному виглядах, що обумовлюється в наказі на переадресування (п. 5 Правил переадресування вантажів).
Оплата провізних та інших платежів при переадресуванні може здійснюватися як на станції переадресування, так і на станції призначення, що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу (п. 12 Правил переадресування вантажів).
Однак, навіть за відсутності в матеріалах справи наказів відповідача на переадресацію, суд констатує, що сторонами визнано факт переадресації вагонів №95327847, 95315081, 95695235, 95618831, зокрема:
1)  07.08.2021 та 08.08.2021  по станції Березино Одеської залізниці від вантажовідправника - ТОВ «ГРЕЙНСВАРД» відповідачем були прийняті до перевезення вагони Перевізника з вантажем «пшениця» призначенням на станцію Одеса-Порт (експ).за накладними:
-  №40228926 від 07.08.2021 (в тому числі вагони 95327847, 95315081),
-  №40284317 від 08.08.2021 (в тому числі вагони 95695235, 95618831).
2)  17.08.2021  на шляху прямування вагони, що слідували за накладними № 40284317, 40228926, були переадресовані на нову станцію призначення - Чорноморська-експ. (для ОПЗ)    за новими перевізними документами:
- №40623548 від 17.08.2021 вагони №№95327847, 95315081,
- №40623555 від 17.08.2021вагони №№95618831, 95695235.
3) 02.09.2021 по прибуттю на станцію Чорноморська-експ. (для ОПЗ) вагони  №95327847, 95315081, 95695235, 95618831  було переадресовано на станцію Чорноморсь-Порт де і були вивантажені 07.09.2021 за новим перевізним документом:
-    №41250721 від 02.09.2021.
Отже, суд наголошує, що згідно п. п. 8.1 п. 8, п. 29.1. Збірника тарифів, а також п. 3.2. Договору плата за перевезення вантажів нараховується  за тарифами, що діють на дату приймання вантажу до перевезення, зазначену станцією відправлення.  При цьому,  при переадресуванні вантажу визначення провізної плати і зборів здійснюється  окремо  від станції відправлення до станції переадресування  за первинними перевізними документами, від станції переадресування до нової станції призначення -  за новими перевізними документами, що оформлюються на станції переадресування.
Згідно п. 9 Збірника тарифів -  плата за користування вагонами (контейнерами) та збори нараховуються  за ставками, які діяли в ті дні, коли надавалися послуги.
У даному випадку доводи позивача про те, що переадресування вантажу за новими перевізними документами не може трактуватись як укладення нового договору, оскільки залізничні накладні є лише первинними документами, що підтверджують угоду про перевезення є обгрунтованими.
Натомість, слід зазначити, що у зв`язку з переадресуванням, керуючись підпунктом 8.1. п. 8, п. 9, підпунктом 29.1. Збірника тарифів, оформлювались нові перевізні документи за накладними №40623548, 406623555 від 17.08.2021 та №41250721 від 02.09.2021, а також змінювалась станція відправлення вантажу, а відтак плата (тарифи) визначалась за новими документам у відповідності до ставок та коефіцієнтів, що діяли в дати оформлення нових перевізних документів.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що плата за користування вагонами перевізника (Спл) має нараховуватись за ставками, які діяли в ті дні, коли надавались послуги за перевізними документами, що оформлювались на станції відправлення (переадресування), а коефіцієнт на перевезення вантажу має застосовуватись за тарифом, що діяв на дату приймання вантажу відповідною станцією відправлення (переадресування), що у свою чергу відповідає приписам чинного законодавства України, що встановлює правовий режим перевезенням вантажів залізничним транспортом,  статтею 632 ЦК України  та п. 3.2. Договору перевезення.
Наведеними висновками спростовуються доводи апелянта щодо неправильного застосування п. 9 Збірника тарифів, який на його думку не підлягав застосуванню.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2021 відповідачем оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.08.2021; 28.07.2021 відповідачем оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 16.08.2021; 27.08.2021 відповідачем оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.09.2021.
Відповідно до пункту 9.4 Договору, зміни (доповнення) до Договору - перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.
Якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку передбаченому пунктом 9.3. Договору або з власної ініціативи припинити дію Договору у відносинах з ним.
Замовлення та/або отримання послуг та/або їх оплата за Договором засвідчує повну згоду Замовника з Договором та змінами до нього.
Так, відповідно до Додатку 1-2 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом «Ставки плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України» в редакціях, що діяли  з 01.08.2021 та з 16.08.2021, ставка плати Спл за перевезення вантажу (пшениці) становила 540, 00 грн.
Згідно Додатку 1-2 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом «Ставки плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України» в редакції, що діяла  з 01.09.2021 становила 1         000, 00 грн.
Аналізуючи викладене, судова колегія вважає, що відповідачем правомірно застосовано ставку плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) в розмірі, що діяла в ті дні коли надавалась послуга з перевезення за накладною №41250721 від 02.09.2021 в розмірі 1  000, 00 грн, що діяла згідно редакції Додатку 1-2 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом «Ставки плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України» з 01.09.2021, а не 540, 00 грн, як зазначає позивач.
Відповідно до  Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 року № 317 (у редакції  наказу Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 року № 205), в редакції наказу №418 від 11.08.2021, що діяла  з 17.08.2021, затверджено коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.
Зокрема, в пункті 2 цього  наказу  визначено, що до вантажу 2-го тарифного класу, яким, в тому числі, є вантаж з кодом  011- 018 застосовується коефіцієнт  2, 613.
Згідно граф 20 «Найменування вантажу» та 23 «Код вантажу» залізничних накладних, що наявні в матеріалах справи, відповідачем було здійснено перевезення пшениці за кодом вантажу  011005, що відповідає вантажу 2-го тарифного класу.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем правомірно було застосовано новий коефіцієнт до вантажів 2-го тарифного класу, за накладними №40623548, 406623555 від 17.08.2021 та №41250721 від 02.09.2021, а саме 2, 613, що діяв з 17.08.2021.
Позивач зокрема зазначає, що у випадку застосування до перевізних документів №40623548, 406623555 від 17.08.2021 та №41250721 від 02.09.2021, підвищеного коефіцієнту -    2, 613, а до перевізного документа №41250721 від 02.09.2021 - ставку плати Спл у розмірі 1  000, 00 грн, то отримана сума буде співпадати із сумою, яку відповідач вважав вірною та відповідно списав її з особового рахунку позивача.
Крім того, з контррозрахунку відповідача, що наведений у запереченнях на відповідь на відзив вбачається, що розмір плати за перевезення у спірних вагонах визначений відповідачем вірно та становить 124 812, 96 грн.
Відтак, доводи позивача з приводу врахування/неврахування показника Тдод (кількість діб відповідно до ст. 24 СМГС або п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу), судом відхиляються з огляду на проведені позивачем розрахунки провізної плати та фактично списаної відповідачем з особового рахунку провізної плати за такі перевезення вбачається, що показник Тдод не вплинув на визначення кінцевої суми провізної плати та в даному випадку спір виник лише щодо застосування діючого підвищеного коефіцієнта тарифів та діючої ставки перевезення Спл.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що відповідачем не було допущено порушень умов Договору перевезення,  Статуту залізниць України, Правил переадресування вантажів та Збірника тарифів при переадресування вагонів за накладними №40623548, 406623555 від 17.08.2021, №41250721 від 02.09.2021, а відтак необхідність внесення відповідних змін до особового рахунку позивача є недоведеною, а тому позовні вимоги є безпідставними.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Окрім того, скаржником в обгрунтування апеляційної скарги наведено доводи, аналогічні доводам, викладених в обгрунтування позову, яким була надана належна оцінка судом.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»  на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»  на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі №910/11257/22 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/11257/22 повернути до суду першої інстанції.
          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                С.Р. Станік