КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

єдиний унікальний номер справи: №753/14457/20
номер провадження №22-ц/824/3218/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
11 липня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                      судді - доповідача                       Білич І.М.
                      суддів                                            Мостова Г.І., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                       Рагушіній І.В.
                     за участі:               відповідача - ОСОБА_1 
                                                    представника відповідача - адвоката Галатенка Є.Є.
                                                                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Шепілова Олексія Олександровича, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Сирбул О.Ф.,
у цивільній справі № 753/14457/20 за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна про усунення від права спадкування за законом,- 
в с т а н о в и л а:
 
            У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Черниш М.О. за результатами розгляду якого просила усунути відповідача від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
            В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 31 березня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса КМНО Черниш М.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої було заведено спадкову справу. Проте, крім неї, із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся і колишній чоловік померлої, яким є відповідач. Вважає, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування за законом, оскільки за час подружнього життя її матері з відповідачем, між подружжям постійно виникали сварки. Підґрунтям було пияцтво відповідача. Покійна майже постійно проживала зі своєю родиною, оскільки відповідач виганяв її з помешкання, де наразі проживає. Чотири роки, які передували зверненню до суду із вказаним позовом, після чергової сварки матері з відповідачем покійна ОСОБА_3 потрапила до лікарні, де в неї діагностували інсулін резистентний цукровий діабет. З час перебування її у лікарні, відповідач жодного разу не відвідував останню, коштів на лікування не надавав, хоча і мав таку можливість. Три роки назад відповідач вигнав матір з дому. У листопаді 2019 року, відповідач зареєстрував в органах РАЦС розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , який був розірваний рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2007 року. Відповідач забрав правовстановлюючі документи на все майно ОСОБА_3 , вказавши на їх відсутність, що потягло за собою їх відновлення. У подальшому ОСОБА_3 захворіла на гнійне запалення легень та невдовзі померла. Про покійну ОСОБА_3 відповідач не піклувався, коштів на її утримання не надавав, навмисно ухилявся від допомоги ігноруючи її важкий моральний та фізичний стан. 
 
            Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
            
            Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Шепілов О.О. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати.
            В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що під час ухвалення оскаржуваного рішення  судом першої інстанції не було взято до уваги поведінку відповідача відносно померлої, який постійно зловживав алкогольними напоями, неодноразово вчиняв фізичне та моральне насилля над ОСОБА_3 , що у свою чергу, викликало у останньої захворювання, проблеми зі здоров`ям, та як наслідок, її смерть. За 8 днів до смерті, ОСОБА_3 перебувала у лікарні у тяжкому та безпорадному стані, проте відповідач, знаючи про це, ухилявся від надання їй допомоги. Для підтвердження зазначених обставин, позивачем було подано заяву про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка ухвалою суду першої інстанції від 19 травня 2021 року бала задоволена, розгляд справи відкладено на 20 вересня 2022 року. 19 вересня 2022 року представником позивача було подано заяву про відкладення розгляду справи з поважних причин. Вказує, що розгляд справи було проведено не заслухавши пояснення свідків. На даний час, зазначені свідки не можуть з`явитися до суду, оскільки свідок ОСОБА_4 була вимушена виїхати за межі території України, а свідок ОСОБА_5 був призваний на службу до ЗСУ, де перебуває і на даний час. Сама скаржник з дитиною була змушена виїхати за межі території України де наразі й перебуває. Зазначає, що вона та її представник не були належним чином повідомлені про судове засідання призначене на 03 листопада 2022 року, а їх неявка перешкоджала розгляду справи. Проте, незважаючи на наведене, 03 листопада 2022 року судом було ухвалено оскаржуване рішення.
 
06 квітня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що дана справа перебувала на розгляді суду першої інстанції тривалий час. За клопотанням позивача, розгляд справи неодноразово відкладався, чим забезпечувалась можливість реалізувати свої процесуальні права, зокрема, на надання доказів та забезпечення явки свідків. Проте, вказаними правами позивач не скористалась.
 
У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є  донькою ОСОБА_3 , згідно до свідоцтва про народження (т. І а.с. 78).
16 липня 1994 року  ОСОБА_3 та ОСОБА_1  зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (т. І а.с. 32).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2007 року у справі № 2-5709/07 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було розірвано  (т. І а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. І а.с. 09).
18 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Черниш Г.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (т. І а.с. 70).
18 березня 2020 року приватним нотаріусом  КМНО Черниш Г.С. відкрито спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 №03/2020 (номер у спадковому реєстрі - 65693290) (т. І а.с. 69-138).
14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Черниш Г.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті колишньої дружини ОСОБА_3 (т. І а.с. 103).
Відповідно довідки про причину смерті від 06 березня 2020 року,  ОСОБА_3  померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з правобічною гнійною пневмонією (т. І а.с. 76).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог.
            Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторона докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
 
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
При цьому відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 297/263/20 та від 25 травня 2023 року у справі № 613/1858/21.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня  2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого ч.3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
 
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України).
 
Встановивши, що позивач не довела, що спадкодавець ОСОБА_3   перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме відповідача, який, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .  
 
Доводи апеляційної скарги  в частині того, що розгляд справи  безпідставно було проведено за відсутності свідків, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. Так, протокольною ухвалою суду від 19 травня 2021 року клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було задоволено, а справу призначено до розгляду по суті на 20 жовтня 2021 року. У вказане судове засідання позивач, її представник та свідки не з`явилися, у зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 19 січня 2022 року. В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі, за клопотанням сторони позивача, чим забезпечувалась можливість реалізувати свої процесуальні права, зокрема, на надання доказів та забезпечення явки свідків. З вказаного вбачається, що суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України сприяв учасникам судового процесу, зокрема, позивачу, в реалізації  процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.  
 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач та її представник не були належним чином повідомлені про судове засідання призначене на 03 листопада 2022 року, а їх неявка перешкоджала розгляду справи, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справиколегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції вважав, що їх кількість є достатньою для вирішення даної справи по суті, і правова позиція позивача викладена у позовній заяві. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у судове засідання призначене на 09 червня 2022 року позивач та її представник не з`явилися направивши клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 20 вересня 2022 року. У удове засідання призначене на 20 вересня 2022 року позивач та її представник не з`явилися направивши клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 03 листопада 2022 року. У судове засідання призначене на 03 листопада 2022 року позивач та її представник також не з`явилися. Незважаючи на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). 
З вказаного вбачається, що суд першої інстанції врахувавши, що дана справа на розгляді суду перебуває тривалий час, у матеріалах справи достатня кількість доказів для правильного вирішення спору по суті, що стороною позивача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача та її представника.  
 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач постійно зловживав алкогольними напоями, неодноразово вчиняв фізичне та моральне насилля над ОСОБА_3 , що у свою чергу, викликало у останньої захворювання, проблеми зі здоров`ям, та як наслідок, її смерть, є безпідставними та не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Як є відсутніми і докази на підтвердження перебування ОСОБА_3   у тяжкому та безпорадному стані, в зв`язку з чим вона потребувала допомоги, а відповідач, знаючи про це, ухилявся від надання їй  такої допомоги.
 
З урахуванням того, що інші  доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
 
            п о с т а н о в и л а:
 
            Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шепілова Олексія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                              
 
Судді: