П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/12974/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.   
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
26 вересня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Надольна М.С., 
представника позивача: Роїк В.В.,  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-західного  міжрегіонального управління   Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання неправомірними дій, протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2022 року по ВП №70377188, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просило визнати дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кота А.М., при прийнятті постанови № 70377188 від 21.11.2022 про стягнення виконавчого збору у сумі 26800,00 грн – неправомірними. Постанову № 70377188 від 21.11.2022 про стягнення виконавчого збору у сумі 26800,00 грн визнати незаконною та скасувати. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року  в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що на те, що державним виконавцем безпідставно визначено розмір виконавчого збору, який належить стягнути з боржника, як такий, що стягується за виконання рішення немайнового характеру ( 26800 грн.). Зазначає, що рішення суду, що виконувалось в межах ВП№70377188, є рішенням майнового характеру, оскільки у ньому суд зобов`язав податковий орган нарахувати та виплатити кошти на користь стягувача, отже фактично йдеться про майбутнє набуття останнім майна.
Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Кота Андрія Михайловича від 21.11.2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 70377188 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 822/2839/17, від 14.11.2022 щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат: - надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік, січень - квітень 2015 року в сумі 460,61 гри.; - надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 432,78 гри.; - індексації грошових доходів за квітень-грудень 2006, 2008-2015 роки в сумі 4161,79 гри.; - премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.; - тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень - вересень 2015 року в сумі 341,62 грн.; - основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень, вересень 2010 року, за травень, серпень, вересень 2011 року, за серпень, вересень 2012 року, за серпень, вересень 2013 року, за серпень, вересень 2014 року та за вересень, листопад 2015 року в сумі 1161,77 грн., - грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 1866,13 грн. - вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі -89,50 грн.
Крім того, 21.11.2022 року державним виконавцем прийнята по ВП№70377188 постанова про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру, в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи в розмірі 26800,00 грн.
Не погоджуючись з винесеною постановою позивач звернувся до суду з позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч. 5 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з ч. 1 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Таким чином, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку державний виконавець здійснює у межах виконавчого провадження, незалежно від вчинених інших дій, що є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження. Зазначене гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення виконавчого збору у випадку примусового виконання.
Частина друга статті 27 Закону встановлює, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною третьою статті 27 Закону визначено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частиною 4 статті 27 Закону встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом.
Оцінюючи доводи апелянта про те, що державним виконавцем  неправильно визначено розмір виконавчого збору, колегія суддів враховує наступне.
Розділом VIII Закону України "Про виконавче провадження"  врегульовано порядок виконання рішень немайнового характеру. 
Статтею 63 розділу VIII Закону України "Про виконавче провадження"  визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
З обставин справи судом першої інстанції встановлено, що в резолютивній частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/2839/17 та виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідну суму коштів. Отже, в даному випадку рішення суду має зобов`язальний (немайновий) характер. 
Відповідно до змісту резолютивної частини рішення судом не визначено суму коштів, що підлягає примусовому стягненню, поверненню на користь позивачки, або вартість майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Інакше кажучи, воно не передбачає звернення стягнення, як захід примусового виконання рішення, встановлений у ст.48  розділу VII Закону України "Про виконавче провадження". Отже, відсутня сума, що підлягає примусовому стягненню з боржника, з якої в подальшому відповідач мав би визначити розмір виконавчого збору.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови по ВП № 70377188 від 21.11.2022 про стягнення виконавчого збору у сумі 26800,00 грн є правомірними.
Колегія суддів також враховує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавиць у межах виконавчого провадження незалежно від здійснення дій, і є встановленою державною складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.272 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Ватаманюк Р.В.