ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5714/23 Справа № 203/4625/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року про визначення розміру судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, –

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у справі — задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи. У задоволенні іншої частини вимог заяви — відмовлено.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в особі представника-адвоката Верби А.П. про ухвалення додаткового рішення про судові витрати — відмовити у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на автомобіль в порядку ст.392 ЦК України, виходячи із факту оспорювання та очевидного невизнання цього права іншою особою, ОСОБА_1 скористалась своїм законним правом на звернення до суду (як це передбачено ст.55 Конституції України, ст.ст.15-16 ЦК України, ст.4 ЦПК України). Обрані позивачкою способи захисту (у т.ч. формат, предмет та підстави позову) були ефективним способом захисту порушеного, невизнаного або оспореного права і не суперечили закону (ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.5 ЦПК України). При цьому, скаржниця наголошує, що матеріали даної справи наочно свідчать, що вагомими, процесуально значущими діями фактично були лише: 1) подання позову; 2) підтримання позовних вимог у першому судовому засіданні; 3) подання обґрунтованого клопотання про зупинення провадження у справі. Далі, провадження у цій справі тривалий час було зупинено за рішенням (ухвалою суду). Після поновлення провадження, із об`єктивних причин, ОСОБА_6 зайняла пасивну позицію неявки у судові засідання, що у відповідності до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України максимум через дві неявки мало бути підставою для постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду. Отже, дії сторони позивача, навіть пасивні або скоріше бездіяльність, не мали ознак зловживання правом. Вищевикладені аргументи переконливо свідчать, що у діях ОСОБА_7 був відсутній фактор необґрунтованості, що в свою чергу виключає розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду (ч.ч.5-6 ст. 142 ЦПК України). Крім того, апелянт вказує, що заявлена сума судових витрат вочевидь є не доведеною і неспівмірною.
       Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу — без змін, з огляду на таке.
       Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
       У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
       Так, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       Відповідно до ч.1 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.
       Відповідно до п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
       Відповідно до частин 1, 2 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
       Відповідно до положень частин 1, 3, 5 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
       Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:
       1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
       2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;
       3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
       4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
       У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
       За правовою позицією Верховного Суду, необґрунтованими діями позивача можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.
       Обов`язковими умовами для застосування процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, навіть у тих випадках, коли його явка визнана судом необов`язковою і наслідки неявки не роз`яснювалися.
       Такі правові висновки викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17, від 02.12.2022 року у справі №910/12184/20.
       При цьому, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з обов`язком такої особи подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності.
       Відповідний висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено у постановах від 05.06.2020 у справі №910/16978/19 та від 16.10.2020 у справі №910/8816/19.
       Крім того, на підставі положень ст.212 ЦПК України, позивач та/або її представник мали право звернутися до суду з клопотанням про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. Натомість, згідно матеріалів справи, таких клопотань від сторони позивача до суду не надходило.
       Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.
       Ухвалою суду від 08.02.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі №203/4625/17, розгляд справи призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
       02.09.2022 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав до суду відзиви на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог.
       На підтвердження доказів направлення відзивів на адреси інших учасників справи засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надав суду копії: накладних, фіскальних чеків на суму 25,99 грн та 36,00 грн, відповідно, описів вкладень у цінні листи.
       На підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Верба А.П. надав суду копії: договорів про надання правової допомоги від 05.08.2022 року, за умовами яких, він бере на себе зобов`язання представляти інтереси довірителів в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська у справі №203/4625/17; за надання правової допомоги за договорами довірителі до 31.08.2022 року виплачують адвокату гонорар: ОСОБА_2 – у розмірі 22 000,00 грн, а ОСОБА_3 – у розмірі 28 000,00 грн; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №738 від 24.12.2011 року; ордерів серії ДП №039/012 від 05.08.2022 року та серії ДП №039/013 від 05.08.2022 року, відповідно.
       При цьому, на підтвердження факту сплати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 гонорару на виконання умов договорів представник заявників надав суду копії: квитанції №3М4К-58С0-782В-СТ7В від 24.08.2022 року на суму 22 000,00 грн, за якою платником вказаний – ОСОБА_2 , одержувачем – ФОП ОСОБА_5 , призначення платежу – оплата гонорару адвоката за надання правової допомоги по справі №203/4625/17, згідно із договором від 05.08.2022 року, без ПДВ; квитанції №0940-ТХ49-А618-ВР6Т від 24.08.2022 року на суму 28 000,00 грн, за якою платником вказана – ОСОБА_3 , одержувачем – ФОП ОСОБА_5 , призначення платежу – оплата гонорару адвоката за надання правової допомоги по справі №203/4625/17, згідно із договором від 05.08.2022 року, без ПДВ.
       Ухвалою суду від 21.12.2022 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
       Ухвалою суду від 14.03.2023 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача та неповідомленням про причини неявки, неподанням заяви про розгляд справи за її відсутності. Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 21.03.2023 року.
       28.03.2023 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська звернувся представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокат Верба А.П. із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №203/4625/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення про судові витрати, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн, поштові витрати у розмірі 409,98 грн, а загалом стягнути – 28 409,98 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн, поштові витрати у розмірі 80,98 грн, а загалом – 22 080,98 грн.
       В обґрунтування вимог заяви представник заявників зазначив, що 14.03.2023 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було постановлено ухвалу, якою було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль. При ухваленні судового рішення судом не було вирішено питання про судові витрати. У зв`язку із розглядом судової справи сторона відповідачів понесла відповідні судові витрати, які підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат. Також представник заявників зазначив, що сторона позивача в ході судового розгляду справи виявила недобросовісну поведінку, оскільки не виконувала своїх процесуальних обов`язків, використовувала прийоми, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а пред`явлений позивачем позов має ознаки завідомо безпідставного. Натомість, відповідачі звернулись за правовою допомогою до адвоката та вимушено понесли судові витрати на професійну правничу допомогу. Протягом усього часу розгляду справи правничу допомогу відповідачам надавав адвокат Верба А.П., який діяв на підставі договору. Так, у зв`язку із розглядом справи відповідачка – ОСОБА_3 понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 28 000,00 грн, а відповідач – ОСОБА_2 – 22 000,00 грн. При цьому, відповідачі понесли і витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а саме: поштові витрати, розмір яких для ОСОБА_2 склав – 80,98 грн, а для ОСОБА_3 – 409,98 грн.
       Таким чином, з огляду на викладене вище, у ході судового розгляду заяви представника заявників суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії позивача та/або її представника щодо неявки у судові засіданні, неподання заяви про розгляд справи за їх відсутності, в результаті чого позов було залишено без розгляду, слід розцінювати як необґрунтовані дії сторони позивача під час реалізації позивачем свого процесуального права на участь у судових засіданнях під час вирішення справи по суті, як ініціатора судового провадження в цивільній справі.
       Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 14.03.2023 року, якою позов було залишено без розгляду, набрала законної сили, та представник позивача у своїх запереченнях від 12.04.2023 року на заяву представника відповідачів, а також і в самій апеляційній скарзі, визнав факт того, що позивач зайняла пасивну позицію або скоріш бездіяльність щодо участі у судових засіданнях з розгляду позовної заяви.
       Отже, у районного суду були наявні правові підстави для вирішення питання щодо компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , здійснених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача щодо неявки у судові засідання, на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.
       Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що заявлена сума судових витрат є не доведеною і не співмірною, з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
       1) на професійну правничу допомогу;
       2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
       3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
       4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до положень частин 1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
       1) у разі задоволення позову - на відповідача;
       2) у разі відмови в позові - на позивача;
       3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
       1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
       2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
       3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
       4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
       Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       Відповідно до абз.2 ч.6 ст.128 ЦПК України, стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
       Відповідно до положень ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
       Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
       Згідно з п.4 ч.1 ст.1, ч.3, ч.5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
       Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
       Відповідно до положень ст.ст.19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
       При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
       Також відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
       Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
       Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
       Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
       Аналіз вищевикладеного вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Також розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Відповідно до положень ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
       Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд першої інстанції мотивовано виходив зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
       Так, згідно наданих представником заявників письмових доказів, на підтвердження понесених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були надані адвокатські послуги адвокатом Вербою А.П.
       Відповідно до умов договору про надання правової допомоги, розмір гонорару на надання правничої допомоги адвокатом обумовлений сторонами у фіксованому розмірі та складає 22 000,00 грн та 28 000,00 грн відповідно. На підтвердження сплати гонорару представник заявників надав суду копії квитанцій на суму 28 000,00 грн та 22 000,00 грн відповідно.
       З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що представник заявників довів належними та допустимими доказами наявність підстав для компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу адвоката є правильним.
       Водночас, колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що витрати сторін на виконання їх процесуального обов`язку з надіслання на адресу інших учасників справи заяв по суті спору, в тому числі засобами поштового зв`язку, зокрема, відзиву на позовну заяву на підставі вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, та інші витрати на поштові відправлення, понесені відповідачами під час розгляду справи, зокрема, щодо вручення судових повісток іншим учасникам на підставі абз.2 ч.6 ст.128 ЦПК України, не входять до складу інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення заяви представника відповідачів та стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн та у розмірі 28 000,00 грн відповідно, як компенсацію здійснених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, при цьому, відмовивши у задоволенні іншої частини вимог заяви.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в цілому зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року про визначення розміру судових витрат — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова