ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 688/1934/21
провадження № 51-3977 км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
а також в режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
потерпілої                                                    ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2022  року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021244000000144, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст.135 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ВирокомШепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років; за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у  виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.
Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 04 квітня 2021 року, зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 квітня 2021 року 
по 13 грудня 2021 року. 
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 200 000 грн у  відшкодування завданої їй моральної шкоди та 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній доньці ОСОБА_9 .
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_7 24 000 грн у відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь малолітньої ОСОБА_7 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7 , 216 000 грн у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, та 24 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 5114,76 грн судових витрат, пов`язаних з надання професійної правничої допомоги.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2021 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року, яким визнано винуватим ОСОБА_8 , а саме у другому абзаці резолютивної частини вироку замість «за ч. 3 ст. 286 КК України» зазначено «за ч. 3 ст. 286-1 КК України».
Вироком Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2022 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8  призначено покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років; за ч. 1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 200 000 грн у відшкодування завданої їй моральної шкоди, та 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній доньці ОСОБА_9 .
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_7 24 000 грн у відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь малолітньої ОСОБА_7 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7 , 212 000 грн у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, та 24 000 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 236 000 грн.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2022 року скасовано ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2021 року про виправлення описки у резолютивній частині вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 .
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 03 квітня 2021  року близько 21 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, керував автомобілем марки «Mazda», моделі «6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці дороги по вул. Залізничній в м. Шепетівка Хмельницької області зі сторони вул. Української в напрямку проспекту Миру, навпроти домогосподарства № 74-А по вул. Залізничній, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 11.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, проявив неуважність, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду, а саме велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку в межах правого краю проїзної частини дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, не вибрав безпечного інтервалу та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 
і в подальшому, втративши керованість над автомобілем, виїхав за межі проїзної частини на лівий по ходу руху тротуар, де допустив зіткнення з парканом домогосподарства АДРЕСА_2 . Після скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 залишив свій автомобіль 
та зник з місця події.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, які є несумісними із  життям та призвели до його смерті.
Крім того, 03 квітня 2021 року близько 21 год. 00 хв., відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за вищевказаних обставин по вул. Залізничній в  м. Шепетівці, на ділянці дороги, розташованої навпроти домогосподарства №  74а, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_10 , не  викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_10 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до  самозбереження.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити в  частині призначення покарання, а саме призначити йому покарання за ч. 3 ст.  286-1 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років; за ч.1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з  позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років і  на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням з  іспитовим строком. Вважає, що апеляційний суд при призначенні йому покарання належно не звернув уваги на висновок органу пробації, щире каяття, його вибачення перед потерпілою та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому вказує, що суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосовувати більш суворий вид покарання серед передбачених лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів. Крім того, зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано те, що злочин, який йому інкриміновано, відноситься до категорії необережних, його молодий вік, часткове відшкодування заподіяних збитків, позитивну характеристику. Також вказує, що апеляційний суд при призначенні покарання у виді позбавленні волі, яке є суворішим із покарань, передбачених санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК, не зазначив, чому менш суворий розмір покарання не забезпечить його виправлення. Крім того зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував принцип часткового складання покарань, хоча при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 70 КК міг визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
 
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_6  підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_7 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і  просила залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і  просила залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються та не заперечуються.
Доводи засудженого ОСОБА_8 , наведені ним у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості колегія суддів вважає безпідставними.
Вказані доводи за своїм змістом стосуються питання призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні 
ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у  санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і  ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та  інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча 
й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. 
При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Водночас згідно з приписами ст. 75 КК (в редакції Закону України від 16 лютого 2021 року № 1231-IX), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не  більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з  випробуванням.
Як убачається із вироку суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК один з яких є тяжким, а інший - нетяжким злочином, особу обвинуваченого, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за  місцем проживання, роботи та попередніми місцями навчання характеризується позитивно, досудову доповідь Шепетівського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, позицію потерпілої, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданої моральної шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Також судом враховано те, що ОСОБА_8 у населеному пункті керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників, після чого залишив без допомоги потерпілого та зник з місця ДТП, а його протиправні дії призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини.
Крім того, судом зазначено про те, що характеристика ОСОБА_8 , його посткримінальна поведінка в судовому засіданні, часткове відшкодування моральної шкоди не знижує тяжкості й небезпечності вчинених ним злочинів.
На вирок суду першої інстанції були подані апеляційні скарги, зокрема, потерпілою ОСОБА_7 . В апеляційній скарзі потерпіла, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості, просила призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в  апеляційному порядку, дійшов висновку, що рішення місцевого суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання та є несправедливим через м`якість, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнив частково, скасував вирок суду й  ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив  ОСОБА_8 покарання за  ч. 3 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років; за ч. 1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років. 
При цьому апеляційний суд визнав правильним посилання суду першої інстанції на вчинення вперше ОСОБА_8 злочинів, один з яких є закінченим тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а інший закінченим нетяжким злочином проти життя та здоров`я особи, позитивну характеристику за  місцем проживання, роботи, попередніми місцями навчання, його молодий вік, часткове відшкодування моральної шкоди, обставини, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Водночас суд апеляційної інстанції вказав на те, що призначене ОСОБА_8 основне покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК у виді шести років позбавлення волі, яке є ближче до мінімальної межі санкції вказаної норми, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та тяжкості негативних наслідків, що настали в  результаті протиправних дій стосовно потерпілого.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що перед вчиненням злочину, ОСОБА_8 вже притягувався до  адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, при цьому знехтував рішенням суду, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами, свідомо сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, чим спричинив смерть потерпілого.
Також апеляційний суд звернув увагу й на те, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано думку потерпілої, яка вважала, що обвинувачений заслуговує на суворіше покарання з урахуванням тяжких наслідків, які настали, - а саме, смерті її чоловіка.
З огляду на викладене, апеляційний суд правильно визначив, що справедливим і  необхідним для виправлення обвинуваченого буде призначення основного покарання у виді позбавлення волі у середніх межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк п`ять років. 
Виходячи з наведеного, доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що при призначенні покарання апеляційний суд не в повній мірі врахував висновок органу пробації, щире каяття, вибачення перед потерпілою, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, часткове відшкодування заподіяних збитків, позитивну характеристику, на думку колегії суддів касаційної інстанції, є непереконливими.
Призначене апеляційним судом ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст.  286-1 КК та остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 ККіз застосуванням принципу часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років ґрунтується на положеннях статей 50 і 65 КК, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатись явно несправедливим внаслідок суворості.
Зважаючи на викладене та враховуючи вказані обставини кримінального провадження, а саме, грубі порушення засудженим ПДР (зокрема і перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди), залишення потерпілого в небезпеці та тяжкість суспільно небезпечних наслідків у  вигляді смерті особи, колегія суддів касаційної інстанції не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання, про що викладено прохання в касаційній скарзі засудженого. 
Крім того, колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що відповідно до  приписів ст. 75 КК у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особи, яка керувала транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, а також при призначенні покарання у  виді позбавлення волі на строк більше п`яти років звільнення від відбування покарання з  випробуванням не  допускається. 
Отже, вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 420 КПК, є  законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чинеправильногозастосуваннязаконуУкраїнипрокримінальнувідповідальність, які були б підставами для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.
А тому касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без  задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2022 рокущодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3