ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6259/23 Справа № 172/1216/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 172/1216/13-ц
Номер провадження 22-ц/803/6259/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
заявник – ТОВ «Вердикт Капітал»
заінтересовані особи – ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко Аліна Олександрівна, на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року головуючого судді Битяка І.Г. по цивільній справі про заміну стягувача,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») Іжаковський О.В. звернувся до суду з заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником. 
Заяву мотивовано тим, що 28 жовтня 2013 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі 172/1216/13-ц про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), заборгованості за кредитним договором №11399928000. 
10 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 2301/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі, за договором кредиту №11399928000 (113999280002). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У зв`язку з викладеним заявник просив замінити вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 172/1216/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11399928000 (113999280002).

Ухвалою  Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено. Замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №172/1216/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11399928000 (113999280002).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко А.О., просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про заміну стягувача, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що судом першої інстанції не досліджено строк пред`явлення документа до виконання, за яким було змінено стягувача. Так, вбачається, що строк виконання рішення по справі № 172/1216/13-ц від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2013 року, припадає на період з 03 грудня 2013 року по 03 грудня 2014 року. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчий лист по даній справі не передавався на виконання. Тобто, на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, строк пред`явлення виконавчого документа сплив ще до 03 грудня 2014 року, сторону стягувача змінено через шість років після закінчення строку на виконання, що є неприпустимим в розумінні дотримання принципу правової визначеності сторін.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники розгляду справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи,про що свідчать довідки про доставку електронного листа ,про отримання документів в електронному суді,рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.175-177,179). 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Усенко А.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці . Апеляційний суд, при розгляді вказаної заяви адвоката Усенко А.О., враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи. 
Апеляційний суд , з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.371 ЦПК України , де передбачено строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження , вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Усенко А.О., які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,та суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2013 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області ухвалив заочне рішення у справі 172/1216/13-ц про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 11399928000. 
10 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 2301/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №11399928000 (113999280002).
Задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» суд першої інстанції посилався на ст.442 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для заміни вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №172/1216/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11399928000 (113999280002).
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво – це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
В постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Необхідно відмітити, що згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, це правило розповсюджується на заміну сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України). У свою чергу, аналогічні умови розповсюджуються на процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, яке стосується будь-якої стадії судового процесу, відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України.
Отже, якщо немає підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження чи для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то немає і підстав для процесуального правонаступництва.
З матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк», представника позивача ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним зобов`язанням в розмірі 730 303,94 грн та судові витрати в розмірі 3441 грн (а.с. 86-91).
05 грудня 2013 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області на підставі заяви представника ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» від 15 листопада 2013 року, рекомендованою поштою за вих.№ 9553 направлено на зазначену в заяві адресу копію рішення від 28 жовтня 2013 року та виконавчі листи про стягнення солідарно заборгованості по кредиту, та судових витрат з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для звернення до виконання через ВДВС Васильківського РУЮ (а.с. 99).
Рішення суду набрало законної сили 02 грудня 2013 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, з урахуванням вимог статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, яким діяв на той час, був до 02 грудня 2014 року.
ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт», отримавши виконавчі листи у справі, не скористалися своїм правом їх пред`явлення до виконання. Тобто, за виконавчим листом виконавцем не вирішувалося питання щодо відкриття виконавчого провадження. 
Відомостей щодо поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, матеріали даної справи № 172/1216/13-ц не містять.
Отже, з матеріалів справи встановлено та не заперечується заявником, що ПАТ «Дельта Банк» виконавчі листи у справі № 172/1216/13-ц не пред`являлися до виконання та строк пред`явлення виконавчого документа сплив.
Вирішуючи питання щодо заміни стягувача, вищезазначені обставини не були враховані судом першої інстанції.
Таким чином, враховуючи обставини в даній справі, норми чинного законодавства, а також висновки Верховного Суду, викладені в постановах за наслідками розгляду аналогічних справ, апеляційний суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для процесуального правонаступництва.
Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.
Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача його правонаступником.
За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Згідно з статті 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи вищезазначене та те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 536,80 грн (а.с. 157).
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко Аліна Олександрівна, – задовольнити.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну стягувача – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄДРПОУ 36799749, на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: