ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 р.	Справа № 552/942/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Курило Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Яковенко Н.Л., пров. Хорольський, 6, м. Полтава, Полтавська, 36034, повний текст складено 21.03.23 року по справі № 552/942/23
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліцїі                   
          про скасування постанови в справі притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:
-  скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 12.02.2023 серії БАД № 353939, винесеної поліцейським взводу № 1 роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП Вінтею І.В. відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП;
- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.
В обґрунтовання позовних вимог позивач зазначає, що  12.02.2023 співробітниками УПП в Полтавській області зупинено транспортний засіб під керуванням позивача та  повідомлено про те, що ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортним засобом на 2 роки. Також поліцейським винесено постанову від 12.02.2023 серії БАД № 353939, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу. З постановою позивач не погоджується, вважає її такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що не знав про існування відносно нього невиконаного рішення про позбавлення права керування транспортним засобом. Вважає, що строк позбавлення права керування транспортним засобом обчислюється з дня здачі або вилучення водійського посвідчення, яке у позивача не вилучено, тому строк позбавлення права керування транспортним засобом не настав.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Так, на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП шляхом винесення постанови від 12.02.2023 така обовязкова ознака як протиправність відсутня. Посвічення водія у позивача не вилучено чи здано до органів ДАІ. воно є чинним та було надано співробітникам поліції на їх вимогу 12.02.2023. Після завершення перевірки посвічення ОСОБА_1 не вилучалось. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивач є особою, відносно якої набрало законної сили рішення суду про позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, в подальшому у встановленому законом порядку таке право не набув, відтак відповідно до ч. 2 ст. 126 КупАП є особою, яка не має права керувати транспортними засобами. Судом першої інстанції встановлено, що посвічення водія станом на час позбавлення його права керування транспортними засобами тимчасово не вилучено, на виконання судового рішення в 10-ти денний строк посвічення водія позивачем не передано органам ДАІ м. Полтави. Зазначає, що доводи позивача про те, що він не знав про наявність судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами є необгрунтованими, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи. 
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Від представника позивача до Другого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП Вінтею І.В. від 12.02.2023 серії БАД № 353939 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.
Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 12.02.2023 о 00 год 54 хв на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М-03, 344 км. керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка не має права керування транспортними засобами.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог. суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами  п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Частиною 2 ст. 126 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що водій – це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт а)).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 29.02.2008 в справі № 3-3732/08 позивача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
Також  встановлено, що позивач ОСОБА_1 12.02.2023 о 00 год 54 хв на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М-03, 344 км., будучи особою, яка рішенням суду позбавлена права керування всіма видами транспортних засобів, та особою, яка в подальшому у встановленому законом порядку посвідчення водія не отримала, керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA, державний номерний знак НОМЕР_1 .
У зв`язку з вказаним, поліцейським 12.02.2023 безпосередньо після виявлення правопорушення винесено постанову серії БАД № 353939, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України та  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.
Колегія суддів вважає помилковими доводи позивача, що строк позбавлення права керування транспортним засобом необхідно відраховувати з моменту вилучення посвідчення водія, а оскільки його не вилучено, то такий строк ще не настав.
Так, відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 29.02.2008 в справі № 3-3732/08 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, останній був присутнім у судовому засіданні 29.02.2008, вину визнав. Вказана постанова вступила в законну силу та підлягає обов`язковому виконанню.
Отже, позивач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність відповідного судового рішення та призначеного йому покарання у вигляді позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів, в подальшому у встановленому законом порядку таке право керування не набув, отже, в розумінні норм ч. 2 ст. 126 КУпАП є особою, яка не має права керувати транспортними засобами.
Статтею 317-1 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, передбачено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судовим розглядом встановлено, що посвідчення у водія ОСОБА_1 станом на час позбавлення його права керування транспортними засобами тимчасово не вилучалось. На виконання судового рішення позивачем в 10-денний строк посвідчення водія не передано органам ДАІ м. Полтави.
Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства. Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.
Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.
Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.
Судовим розглядом встановлено, що після набрання законної сили судовим рішенням про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, позивачем у встановленому законом порядку не складено теоретичний і практичний іспит.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова серії БАД № 353939 від 12.02.2023 в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, у зв`язку з порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, та наявністю в його діях складу адміністративного правопорушення, правові підстави для скасування спірної постанови відсутні.
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення норматвиних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 по справі № 552/942/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    Л.В. Курило   	
Повний текст постанови складено  09.08.2023 року