Ухвала        
 
15 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/19682/18-ц
провадження № 61-11480ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 31 липня 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року (повне судове рішення складено 22 червня 2023 року).
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 на підставі статті 390 ЦПК України просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови апеляційного суду надійшов представнику позивача 31 липня 2023 року, про що свідчить скріншот з електронної пошти. На підтвердження указаних обставин суду надано роздруківку з електронної пошти з листом від Київського апеляційного суду від 31 липня 2023 року з вкладенням постанови.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 06 жовтня 2021 року у справі № 752/20141/18; від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17; від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц; від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 757/19682/18-ц.
 
Витребувати з Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/19682/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 30 серпня 2023 року. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                  В. І. Крат
 
                                                                                                                       І. О. Дундар 
 
                                                                                               Є. В. Краснощоков