ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 240/2622/21
касаційне провадження № К/9901/40731/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Немиринецька»
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року (головуючий суддя - Черноліхов С.В.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Сушко О.О.; судді: Мацький Є.М. Залімський І. Г.)
у справі № 240/2622/21
за позовом Дочірнього підприємства «Агрофірма «Немиринецька»
до Головного управління ДПС у Житомирській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року Дочірнє підприємство «Агрофірма «Немиринецька» (далі - ДП «Агрофірма «Немиринецька», позивач, платник, підприємство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - ГУ ДПС у Житомирській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 січня 2021 року № 0006880713, № 0006890713, № 0006900713.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані акти індивідуальної дії є правомірними, прийняті на підставі та у межах наданих відповідачу повноважень, а доводи платника щодо протиправності таких рішень не знайшли підтвердження у ході судового розгляду даної справи.
Не погодившись з рішеннями судових інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Мотивуючи касаційну скаргу, платник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судами не було перевірено наявності прав та повноважень представників відповідача в порядку самопредставництва, порушено принцип змагальності сторін, крім того, судами не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 05 березня 2019 року у справі № 807/782/17, від 07 травня 2020 року у справі № 826/24091/15.
Верховний Суд ухвалою від 29 грудня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДП «Агрофірма «Немиринецька».
24 січня 2022 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Агрофірма «Немиринецька» з питань правомірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень-грудень 2019 року, січень-вересень 2020 року, яке становить більше 100  000,00 грн, та заявленого до відшкодування з бюджету ПДВ за декларацією з ПДВ за вересень 2020 року, за результатами якої складено акт від 18 грудня 2020 року № 2505/06-30-07-13/31826128.
Відповідно до висновків названого акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником: 
підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпункту 4 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, внаслідок чого позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні за декларацією за вересень 2020 року на суму 103 804,00 грн;
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, підпункту «г» пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, по рядку 21 декларації за вересень 2020 року на 1  949 452,00 грн.
Не погодившись з такими висновками, платник звернувся до контролюючого органу із запереченням, за результатами розгляду якого ГУ ДПС у Житомирській області переглянуло висновок акта перевірки, змінивши суму завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, по рядку 21 декларації за вересень 2020 року на 1 7356 77,00 грн.
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 26 січня 2021 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
№ 0006880713, яким платнику зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2020 року на 103 804,00 грн;
№ 0006890113, яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 1  735  677,00 грн;
№ 0006900713, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 26 990,00 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.
За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу,                        що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних        декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У відповідності до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0006890113, Верховний Суд зазначає наступне.
В акті перевірки вказано, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» завищило від`ємне значення суми ПДВ у загальному розмірі 1  735 677,00 грн, яка складається з: 909 146,00 грн ПДВ за результатами обліку зернових та технічних культур на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення»; 155 427,00 грн ПДВ за результатами обліку залишків (пересорт) зернових та технічних культур на складах підприємства за грудень 2019 року; 642 210,00 грн ПДВ за списання паливно-мастильних матеріалів; 28 894,00 грн ПДВ в результаті фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентолл».
Перевіркою встановлено, що позивач частину зернових та технічних культур обліковує на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення», відповідно до облікової політики підприємства на вказаному рахунку обліковується насіннєвий та посівний матеріал. Станом на 01 червня 2019 року та станом на 30 вересня 2020 року на залишках за рахунком 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення» обліковується кукурудза в кількості 1  260  061,00 кг на загальну суму 3  857 292,74 грн, пшениця в кількості 27  760,00 кг на загальну суму 109 549,22 грн та соя в кількості 82  480,00 кг на загальну суму 578 888,26 грн.
Обґрунтовуючи правомірність зменшення від`ємного значення суми ПДВ на 909 146,00 грн, відповідач вказує на виявлення нестач зернових та технічних культур на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення».
За період, що підлягав перевірці, руху (списання, надходження) за зазначеними позиціями зернових та технічних культур відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства не встановлено.
Платником не надавалися докази про рух вказаних культур на підставі даних бухгалтерського обліку, від інвентаризації під час проведення перевірки позивач відмовився, та не представив докази фактичної наявності і місць зберігання зернових та технічних культур.
Відтак, перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 909 146,00 грн.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками акта про виявлення під час перевірки нестач зернових і технічних культур на загальну суму ПДВ 909 146,00 грн, при цьому критично ставиться до доводів позивача про те, що залишкова кількість зазначених кукурудзи, пшениці та сої була вказана помилково і її виправлення відбулося на підставі бухгалтерської довідки від 31 грудня 2020 року, оскільки обґрунтованість такого виправлення жодним чином не доведена.
Отже, зменшення платнику від`ємного значення суми ПДВ на 909 146,00 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 26 січня 2021 року № 0006890113 є правомірним.
Щодо суму ПДВ 155 427,00 грн, то Суд зазначає наступне. 
Перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань за грудень 2019 року на загальну суму 155 427,00 грн внаслідок ненарахування податкових зобов`язань в результаті виявлення нестач зернових та технічних культур на складах їх зберігання за результатами проведеної в грудні 2019 року інвентаризації.
Суди встановили, що в грудні 2019 року ДП «Агрофірма «Немиринецька» було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, про що складено інвентаризаційний опис від 18 грудня 2019 року, встановлено наявність пшениці озимої в кількості - 1  616  214,00 кг, кукурудзи - 4 25 3870,00 кг, ячменю - 533  867,00 кг, сої - 233  380,00 кг, насіння соняшника - 763  300,00 кг, гороху - 28  760,00 кг, зерновідходів - 28  390,00 кг.
При цьому, під час перевірки встановлено, що за рахунками 26 «Готова продукція», 283 «Товари на комісії» станом на 01 грудня 2019 року та 31 грудня 2019 року обліковувалися наступні залишки готової продукції з урахуванням руху зернових і технічних культур, які реалізовані у поточному місяці: пшениця озима - 1  594  954,00 кг, кукурудза - 4  382  230,00 кг, ячмінь - 498  867,00 кг, соя за рахунком 26 - 235  482,00 кг, соя за рахунком 283 - 140  258,00 кг, соняшник - 794  656,00 кг, горох - 28  760,00 кг, зерновідходи пшениці - 49  650,00 кг.
Таким чином, наявна невідповідність зернових та технічних культур, які обліковуються на складах підприємства, і кількісним обліком у бухгалтерському обліку підприємства, а саме: розбіжність щодо пшениці озимої - 21  260,00 кг, кукурудзи - 128  360,00 кг, ячменю - 35  000,00 кг, сої - 1680,00 кг, насіння соняшника - 31  356,00 кг, зерновідходів - 21  260,00 кг.
Позивачем не надано письмової відповіді та завірених копій первинних документів на запит про надання пояснень щодо невідповідності відображених залишків готової продукції згідно з даними бухгалтерського обліку за рахунком 26 «Готова продукція» даним проведеної інвентаризації станом на 18 грудня 2019 року.
На спростування встановлених порушень до суду позивачем надано: бухгалтерську довідку від 31 грудня 2020 року № 2, в якій зазначено про помилку при введенні ціни сої: замість 7,7 грн вказано 77,09 грн; бухгалтерську довідку від 31 грудня 2020 року № 3 про списання кукурудзи, відбракованої згідно з актом від 27 січня 2020 року в кількості 8  687,00 кг, проведено в програмі 31 грудня 2020 року; акт від 27 січня 2020 року про відбракування 8  687,00 кг кукурудзи і податкову накладну від 27 січня 2020 року № 10; комплектацію номенклатури від 31 липня 2019 року № 7 на 21260,00 кг зерновідходів пшениці.
Дослідивши вказані документи, судові інстанції дійшли висновку, що вони не спростовують встановлене під час перевірки порушення позивачем вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України у частині невідображення оприбуткування залишків на баланс підприємства та нестач разом на 155 427,00 грн ПДВ. Саме лише складання таких документів без відображення їх в бухгалтерському обліку підприємства не є доказом здійснення господарської операції, в тому числі і щодо обліку та руху товарно-матеріальних цінностей, а тому зменшення позивачу від`ємного значення суми ПДВ на 155 427,00 грн на підставі податкового повідомлення-рішення № 0006890113 є обґрунтованим.
Щодо суму ПДВ 28 894,00 грн, то Суд зазначає наступне. 
Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що до складу податкового кредиту за декларацією з ПДВ за липень 2019 року підприємством включено суму ПДВ на підставі податкової накладної, зареєстрованої від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентолл» (далі - ТОВ «Рентолл»), від 04 липня 2019 року № 7 щодо послуг з прокату технічного обладнання на 28 893,70 грн ПДВ.
На дату проведення перевірки відповідно до наданої платником податків оборотно-сальдової відомості за рахунком 631 заборгованість не обліковується.
Операції, пов`язані з придбанням вищевказаних послуг у ТОВ «Рентолл» в липні 2019 року, в бухгалтерському обліку підприємства відображено наступними проведеннями:
Дт 92 «Адміністративні витрати» Кт 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» - загальною вартістю 144 468,50 грн;
Дт 641 «Податковий кредит» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» - відображено суму податкового кредиту з ПДВ у розмірі 28 893,70 грн.
Наданий до перевірки акт виконаних робіт та зареєстрована до нього в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна за наданою ТОВ «Рентолл» послугою щодо прокату технічного обладнання не підтверджує саме факту здійснення господарської операції, оскільки платником не надано пояснень та підтверджуючих документів, яке саме технічне обладнання використовувалось на прокат, з якою метою та чи пов`язаний останній з господарською діяльністю підприємства.
Будь-яких первинних документів, окрім акта виконаних робіт ДП «Агрофірма «Немиринецька» до перевірки не надано.
Таким чином, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в ході перевірки позивачем не доведено саме факту отримання послуг щодо прокату технічного обладнання від ТОВ «Рентолл» в липні 2019 року на загальну суму 173 362,20 грн. Відповідно, ДП «Агрофірма «Немиринецька» не має права і на податковий кредит за вказаною операцією в сумі 28 893,70 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0006900713, яким платнику за нескладення податкових накладних та їх нереєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з червня 2019 року по вересень 2020 року нараховано штраф у розмірі 26 990,00 грн, то Суд зазначає наступне. 
Відповідно пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України визначено, що у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Позивачем не спростовано правильність застосування до нього штрафу у сумі 26 990,00 грн за нескладення податкових накладних та їх нереєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з червня 2019 року по вересень 2020 року, а також не надано будь-яких доказів на підтвердження неправомірності податкового повідомлення-рішення від 26 січня 2021 року № 0006900713.
Стосовно податкового повідомлення-рішення № 0006880713 Суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Як зазначено в акті, перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, (показник рядка 20.2 декларації) встановлено її завищення на 103 804,00 грн внаслідок порушення підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, оскільки допущено перевищення над сумою податку, фактично сплаченою у попередніх та звітному податковому періоді постачальникам товарів та послуг або до Державного бюджету України, а саме: в липні 2020 року ДП «Агрофірма «Немиринецька» віднесло до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 103 804,00 грн з вартості послуг комісії, наданих Приватним підприємством «ЯН» (далі - ПП «ЯН»).
Послуги надано відповідно до договору комісії від 27 червня 2019 року № 101, за умовами якого ПП «ЯН» (комісіонер) зобов`язується за дорученням ДП «Агрофірма Немиринецька» (комітент) вчинити в інтересах останнього від свого імені правочини на продаж продукції комітента, а саме зернових культур в кількості, на умовах та за ціною, визначеними умовами даного договору. Усі витрати комісіонера відображаються в його звіті, який складається та подається комітенту в письмовій формі з додатком усіх виправдних документів.
Перевіркою встановлено, що за надані ПП «ЯН» послуги ДП «Агрофірма Немиринецька» грошовими коштами не розраховувалось, згідно з даними бухгалтерського обліку за рахунком 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» погашення заборгованості здійснювалось проводкою Дт 631 - Кт 361, тобто зарахуванням зустрічних вимог.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, судові інстанції дійшли висновку про відсутність у платника права на бюджетне відшкодування за декларацією за вересень 2020 року у сумі 103 804,00 грн, оскільки ДП «Агрофірма «Немиринецька» не здійснювало фактичну сплату ПП «ЯН» грошових коштів.
Суд вважає такі висновки судових інстанцій передчасними, оскільки судами не врахована правова позиція Верховного Суду щодо застосування підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, викладена в постанові від 05 березня 2019 року у справі № 807/782/17, відповідно до якої бюджетному відшкодуванню підлягає сума коштів, розрахована згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, яка фактично сплачена отримувачем товарів у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України.
При цьому, судам необхідно було встановити, чи відповідають вказані розрахунки між позивачем та ПП «ЯН» встановленим законодавчим вимогам саме до розрахунків шляхом зарахування/взаємозаліку однорідних зустрічних вимог, а також чи була здійснена сплата суб`єктами підприємницької діяльності за господарськими операціями відповідних сум ПДВ.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 січня 2021 року № 0006880713, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суди на підставі встановлених ними обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинні дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 січня 2021 року № 0006880713 із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Немиринецька» задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 січня 2021 року № 0006880713.
В цій частині справу направити на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. А. Гончарова
Судді                                                                                                    І. Я. Олендер
                                                                                                    Р. Ф. Ханова