П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/17365/22	

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача-Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі № 420/17365/22 за адміністративним позовом     ОСОБА_1    до     НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати йому - ОСОБА_1 , грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010  №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату йому - ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати йому - ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року.
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )     нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з листопада 2010 року  по грудень 2018 року проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).  
Позивач зазначив, що з особистих карток грошового забезпечення за період 2015-2018 рр. вбачається, що відповідач здійснював нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з затримкою, зокрема: у листопаді та грудні 2015 року позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення у розмірі 3079,55 грн.; 30.12.2020 позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року включно у розмірі 47519,74 грн.
Під час проходження військової служби було проведено нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2015 року у розмірі 5216,9 грн., у вересні 2016 року у розмірі 8350,43 грн., у вересні 2017 року у розмірі 8350,43 грн.
З урахуванням того, що під час проходження військової служби та звільнення з неї позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2017 рр., яка нараховується з місячного грошового забезпечення проведена без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.  
Відзив на позовну заяву відповідач не подавав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 квітня 2023 року у справі № 420/17365/22  адміністративний позов ОСОБА_1     задовольнив повністю. 
Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
Зобов`язав НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року.
Зобов`язав НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає:
- суд першої інстанції позбавив відповідача прав та обов`язків визначених статтею 44 КАС України, оскільки не повідомив про відкриття провадження по справі та не надіслав примірник позовної заяви;
-  судом першої інстанції не враховано те, що наказ про виключення позивача зі списків особового складу не оскаржувався та останньому при звільненні не було виплачено лише індексацію грошового забезпечення,  а розрахунок по всім іншим виплатам проведений.
Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скорився.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 від 07.12.2020 (а.с.10).
Наказами Начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 18.11.2020 №276-ОС капітана 2 рангу ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі пп. "б" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та від 24.12.2020 №308-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення (а.с.11-12).  
Довідкою від 27.09.2021 №3/169 підтверджено, що ОСОБА_1 з листопада 2010 по грудень 2018 року проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (а.с.13-15).
Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення (а.с.27-28).
Листом від 13.09.2021 №11/2-25 відповідач повідомив, що нарахування індексації грошового забезпечення здійснювалось до 30.11.2015 відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (зі змінами), а з 01.12.2015 із врахуванням змін до Порядку, внесеними постановою КМУ від 09.12.2015 №1013. Крім того, відповідач надав інформацію щодо заборгованості по виплаті індексації Одеським прикордонним загоном в сумі 47611,41 грн. за період 2015-2018 роки, яка була виплачена Регіональним управлінням Морської охорони (а.с.29-31).
Відповідно до довідки щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у в/ч НОМЕР_2 сума індексації грошового забезпечення, яка належить до сплати - 47611,41 грн., сума сплаченої індексації - 3079,55 грн. (а.с.32).
Згідно банківської виписки виплата заборгованості була здійснена 30.12.2020 у розмірі 47519,74 грн. (а.с.33).
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога на оздоровлення, що виплачена у 2015-2017 роках та щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року була виплачена відповідачем без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, що підтверджується особовими картками та архівними відомостями, наявними у матеріалах справи (а.с.16-19).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати йому - ОСОБА_1 , грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату йому - ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення - є правомірними та належать задоволенню.
Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року, суд зазначив, що довідкою про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у в/ч НОМЕР_2 підтверджено, що суми індексації грошового забезпечення нараховувались, але не виплачувались (а.с.32).
Водночас виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 здійснилась лише 30.12.2020, що підтверджено банківською випискою (а.с.33)
Таким чином, суд  першої інстанції приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону №2050-ІІІ та позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року є правомірними та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
У відповідності з ч.4 цієї статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704     Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб     (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою №704 зокрема затверджено:
- тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1;
-схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 1 Розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 1 постанови КМУ від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" Уряд установив щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону N° 1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі Закон N 2017-II) визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до статті 19 цього Закону, державні соціальні гарантії є обов?язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності
Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв?язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов?язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, в тому числі для військовослужбовців.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-III, Закону № 1282-XII, та Порядку № 1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, що її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки.
Вищезазначені правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених у постанові № 820/3423/18 від 21.12.2021.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі No9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв?язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
З матеріалів справи вбачається, що індексація грошового забезпечення за 2015-2018 років була виплачена позивачу 30.12.2020, тобто з порушенням строків її виплати (а.с.33)
Отже, грошова допомога на оздоровлення, що виплачена у 2015-2017 роках та щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року була виплачена відповідачем без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, що підтверджується особовими картками та архівними відомостями, наявними у матеріалах справи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 , грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу позовних вимог про нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року, колегія суддів зазначає про таке.
Абзацом 7 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Разом з тим, відповідач у порушення вищезазначених норм права при несвоєчасній виплаті позивачу індексації грошового забезпечення не нарахував та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день нї фактичної виплати 30 грудня 2020 року.
15.10.2020 Верховний Суд у постанові у справі № 240/11882/19 зазначив, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів судів попередніх інстанцій, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов?язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Так, питання, пов?язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ШІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Згідно статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або
уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Довідкою про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у в/ч НОМЕР_2 підтверджено, що суми індексації грошового забезпечення нараховувались, але не виплачувались (а.с.32).
Як вбачається з матеріалів справи, виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 здійснилась лише 30.12.2020, що підтверджено банківською випискою (а.с.33).
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону №2050-ІІІ, отже позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року по день фактичної виплати 30 грудня 2020 року є правомірними та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції направляв ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідач не підтвердив отримання даного електронного листа, у зв`язку з чим відповідач не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції та не міг скористатись процесуальними правами встановленими КАС України. Наведене на думку апелянта, в силу п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта колегія суддів зазначає таке.
Відповідно п.п. 5.8 п. 5 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021 (далі - Положення) офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.
   Офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в ЄСІТС, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. При цьому ідентифікатором для юридичних осіб зазвичай є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ідентифікаційний номер платника податків фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені «mail.gov.ua»). 
Аналогічних висновків щодо належності електронної адреси з доменним ім`ям gov.ua   дійшов Верховний Суд у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22), від 10 лютого 2022 року у справі № 359/5063/21 (провадження № 61-21505св21),   від 27 жовтня 2021 року у справі № 279/5407/20 (провадження № 61-8744св21).
Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції 27.03.2023 на  електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено відповідачу електронний лист з додатками, а саме: ухвала, позов ( а.с.53). 
В свою чергу, судом першої інстанції отримано сповіщення про прочитання даного електронного листа (а.с.54). 
При цьому, колегія суддів зазначає, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 є офіційною електронною поштою, яка, зокрема, зазначена відповідачем в апеляційній скарзі, що дає підстави вважати, що відповідач виявляє бажання та не заперечує про обмін процесуальними документами на вказану електронну адресу.
В контексті даного доводу апелянта колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 18.04.2022 по справі № 522/18010/18, правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань»   стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) судочинства.
Апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного розгляду справи апелянт реалізував своє право на надання заперечень проти позовної заяви. 
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вжив достатніх заходів для повідомлення відповідача по справі. 
Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )  - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року по справі № 420/17365/22 - залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк