ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" липня 2023 р.                                                                 Справа №914/1255/22
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії: 
головуючого судді                                                                                О.С. Скрипчук 
суддів                                                                                                    Н.А. Галушко
                                                                                                    О.І. Матущака,
секретар судового засідання В.Б. Лагутін,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” б/н від 31.03.2023 (вх. № 01-05/10008/23 від 03.04.2023) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 (повний текст рішення складено 05.01.2023, м. Львів, суддя Б.І. Яворський) 
у справі № 914/1255/22 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма “Алеко”, Сільрада Павлівська Кіровоградської області 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях”, м. Львів
про стягнення 1 132 788,45 грн.
за участю представників: 
від позивача:Кушнір С.Л.;
від відповідача:не з`явився.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма “Алеко” звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” з вимогою про стягнення 1 132 788,45 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за генеральним договором №41/П-21 поставки нафтопродуктів від 01.06.2021 в частині сплати за поставлений товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 961  654, 96 грн. 
Також, за неналежне виконання договору №41/П-21 позивач нарахував відповідачу  84 147,70 грн пені, 61 218,96 грн інфляційних втрат та 16 150,28 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 прийнято відмову позивача від позовних вимог про стягнення 9 616,55 грн штрафу та закрито провадження у справі у цій частині. Позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО» 961 654,96 грн основного боргу, 84 147,70 грн пені, 61 186,99 грн інфляційних втрат, 16 150,28 грн 3% річних та 16 847,10 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доводи відповідача зводяться до незгоди з долученими позивачем до матеріалів справи доказами (специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними), зокрема, щодо не підписання їх директором товариства та скріплення печаткою. Однак, суд першої інстанції зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” не надало жодних належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своєї правової позиції та спростування позиції позивача.  
Не погоджуючись з даним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” подало апеляційну скаргу б/н від 31.03.2023, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023  скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Подана апеляційна скарга обгрунтована тим, що документи, які подані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог (специфікації, акти-приймання передачі, видаткові накладні, товаро – транспортні накладні) на думку апелянта є недійсними, оскільки містять підпис директора та відтиск печатки зі сторони відповідача, які не відповідають оригіналу, мають ознаки фальсифікації, що свідчить про те, що такі зі сторони відповідача були підписані невідомою особою без відповідних повноважень.
Апелянт також вказує, що розмір основної заборгованості, пені та 3% річних є не доведеним, оскільки грунтується на неправильних вихідних даних, оскільки суд першої інстанції не дослідив положень договору №41/П-21 від 01.06.2021, а обмежився перевіркою правильності розрахунку, але не встановив правомірності нарахування таких сум.
Разом з апеляційною скаргою, відповідач подав клопотання (Вх.№01-05/1020/23) про призначення комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи.
Позивачем 27.04.2023 подано до суду відзив на апеляційну скаргу (Вх №01-04/2793/23), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області  без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
На електронну адресу суду 27.04.2023 від позивача надійшли заперечення проти клопотання про призначення комплексної почеркознавчої експертизи.
У судове засідання 11.07.2023 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечив, та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У судове засідання 11.07.2023 відповідач участі уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату проведення судового засідання.
Розглянувши подане клопотання відповідача про призначення експертизи, судова колегія вказує наступне.
Відповідно до статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Подане клопотання мотивоване тим, що долучені до матеріалів справи специфікації, акти-приймання передачі, видаткові накладні, товаро – транспортні накладні, які є предметом розгляду справи, були підписані невідомою особою, без відповідних на те повноважень, шляхом копіювання підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” Андрейчук І.В. та відтиску печатки господарського товариства.
Тому, відповідач вказує, що для встановлення факту підробки підпису та печатки на вказаних документах необхідним є застосування спеціальних знань та проведення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів.
Колегія суддів вказує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. 
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/18570/17, від 14.12.2021 у справі № 910/9564/20, від 24.11.2021 у справі № 914/1396/20, від 17.12.2020 у справі № 910/7426/17.
У   постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи"  наголошується, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Для проведення почеркознавчої експертизи (або експертного дослідження) необхідно надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку і підпису певної особи від імені якої значиться підпис (та/або особи, яка виконала підпис від імені іншою особи).
Відповідач заявляючи про те, що підпис і печатка на документах які є предметом дослідження підроблені, не подав доказів, які могли б надати достатньо переконань про можливий факт обману. Окрім того, слід наголосити, що печатка підприємства відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, однак відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства відповідача використовувалась проти його волі (аналогічну правову позицію Верховного Суду щодо проставлення печатки однієї із сторін на спірних документах викладено в постанові від 23.07.2019 у справі №918/780/18).
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про призначення експертизи, в якому йому ухвалою суду від 29.11.2022 було відмовлено.
Ухвала суду від 29.11.2022 відповідачем не оскаржувалась, причин повторного звернення з відповідним клопотанням до суду апеляційної інстанції не обгрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
01 червня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» (покупець, відповідач) укладено генеральний договір № 41/П-21 на поставку нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупцю нафтопродукти в асортименті (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. Найменування товару: бітум нафтовий дорожній в`язкий 60/90 ДСТУ 4044-2001; бітум нафтовий дорожній в`язкий 70/100 СТБ ЕN 12591-2010; мазут М-100 ДСТУ 4058-2001 та бітумні емульсії.
Кількість, асортимент та ціна товару вказуються в специфікаціях та рахунках, що являються додатками до даного договору і складають його невід`ємну частину (п.1.2 договору).
Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар згідно графіку відвантаження, узгодженому сторонами договору у специфікації, підписаній уповноваженими особами сторін. Передача власності на товар (підписання акту або накладної про приймання-здачу по кількості та якості) здійснюється в пункті паливу-зливу відповідальній особі покупця або перевізника в порядку, що визначається чинним законодавством для даного типу товару. Кожна партія товару супроводжується відповідними відвантажувальними документами (товаросупроводжуюча накладна, податкова накладна) та паспортами якості виробника (п.2.8 та п.2.10 договору). 
За умовами п.3.6 договору повне виконання обов`язків сторонами вважається погодженим після підписання акту прийому-передачі товару уповноваженими особами сторін. Після цього претензії по кількості та якості до розгляду не приймаються.
Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна на товар договірна в залежності від кон`юктури та цін на ринку нафтопродуктів. Підставою для оплати являється рахунок, виставлений постачальником. Ціна визначається на дату виписки рахунку або розгляду заявки і діє упродовж 2 (двох) банківських днів. Оплата товару здійснюється по факту завантаження цистерни (з вказанням строку відстрочки платежу) або передплатою (частковою передплатою по договору) по домовленості сторін на кожну партію товару, що фіксується в специфікації чи додатковій угоді уповноваженими особами сторін. У разі надходження коштів після закінчення термінів, передбачених рахунком (специфікацією), продавець має право відмовити покупцю в поставці товару і повернути передплату або запропонувати товар в новій ціні, яка складається відносно кон`юктури ринку товару (пункти 4.2, 4.3, 4.6, 4.9 договору).
Сторонами у п.5.1 та 5.5 договору погоджено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його відповідальними особами сторін і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому разі до повного виконання умов та зобов`язань сторін по п.1.1 даного договору в частині розрахунку за товар зі сторони покупця. Матеріально відповідальною особою за отримання товаро-матеріальних цінностей згідно договору №41/П-21 від 01.06.2021 являється Андрейчук Ігор Вікторович або інша посадова особа за довіреністю. Видаткові документи на отримання ТМЦ повинні бути завірені підписом та печаткою підприємства (при умові її наявності). 
Згідно п.6.1 договору при порушенні умов цього договору винна сторона сплачує контрагенту штрафну санкцію в розмірі подвійної ставки НБУ на момент виникнення порушення, а також неодержаний прибуток, сума якого вираховується по встановленій і узгодженій сторонами додатковою угодою методиці. 
Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару передбачена п.6.3 договору, а саме при несвоєчасній оплаті одержаного товару покупець сплачує постачальнику санкційну суму в розмірі 1% від залишкової вартості неоплаченого товару, якщо прострочка платежу не перевищує 7 (семи) календарних днів. В разі прострочення платежу в строки, більші ніж 7 (сім) календарних днів за кожен послідуючий день несплати додатково нараховується пеня в сумі 0,1% від граничної суми до повного її погашення
Сторони зобов`язані надати одна одній завірені копії довіреностей на осіб, які мають право підпису договору та всій документації, що являється невід`ємною частиною договору та господарських операцій в його рамках (п.7.3 договору).
Сторонами підписано специфікації до договору: №306 01.06.2021 на суму 393 756,50 грн, №387 від 15.06.2021 на суму 428 741,01 грн., №545 від 11.07.2021 на суму 428 968,50 грн, №651 від 28.07.2021 на суму 452 914,48 грн., №710 від 05.08.2021 на суму 451 030,97 грн.
Позивач на виконання умов укладеного договору у період з 01.06.2021 по 05.08.2021 передав відповідачу товар на загальну суму 2  155 411,46 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних: №306 від 01.06.2021 на суму 393 756,50 грн, №387 від 15.06.2021 на суму 428 741,01 грн., №545 від 11.07.2021 на суму 428 968,50 грн, №651 від 28.07.2021 на суму 452 914,48 грн., №710 від 05.08.2021 на суму 451 030,97 грн. та відповідними актами приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю, у яких сторонами зазначено, що претензій з приводу кількості і якості продукції один до одного не мають. Видаткові накладні та акти приймання-передачі продукції (товарів) від 11.07.2021, 28.07.2021 та 05.08.2021 підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.
Факт поставки товару також підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи. Вказані накладні підписані постачальником (позивачем), перевізником та вантажоодержувачем (відповідачем).
По факту передачі товару у власність покупця позивачем було виписано рахунки на оплату №328 від 01.06.2021 на суму 393 756,50 грн., №413 від 15.06.2021 на суму 428 741,01 грн., №574 від 11.07.2021 на суму 428 968,50 грн, №689 від 28.07.2021 на суму 452 914,48 грн та №752 від 05.08.2021 на суму 451 030,97 грн.
Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений йому товар і на даний час його заборгованість перед позивачем складає 961 65496 грн. (за поставлений товар згідно накладних від 11.07.2021, 28.07.2021 та 05.08.2021).
30.03.2022 відповідачу надіслано претензію з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена без відповіді та задоволення.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відносини у даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами генерального договору № 41/П-21 на поставку нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупцю нафтопродукти в асортименті, а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Як встановлено судом, позивач на виконання умов укладеного договору у період з 01.06.2021 по 05.08.2021 передав відповідачу товар на загальну суму 2  155 411,46 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, відповідними товаро - транспортними накладними та рахунками на оплату.
За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений йому товар і на даний час його заборгованість перед позивачем складає 961 65496 грн. (за поставлений товар згідно накладних від 11.07.2021, 28.07.2021 та 05.08.2021).
Апеляційна скарга мотивована тим, що документи, які подані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог (специфікації, акти-приймання передачі, видаткові накладні, товаро – транспортні накладні) на думку апелянта є недійсними, оскільки містять підпис директора та відтиск печатки зі сторони відповідача, які не відповідають оригіналу, мають ознаки фальсифікації, що свідчить про те, що такі зі сторони відповідача були підписані невідомою особою без відповідних повноважень.
За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).
Однак, як вже зазначав апеляційний суд вище, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів викладених в апеляційній скарзі, не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи містяться докази часткової оплати за отриманий товар за видатковою накладною №545 від 11.07.2022, підпис директора та відтиск печатки товариства на якій зараз заперечується відповідачем. Таким чином, відповідач заперечує навіть отримання товару, за який оплатив. При цьому, не пояснює чому він здійснював таку оплату і звідки у нього були реквізити для здійснення відповідної оплати (у платіжних дорученнях №889 від 12.08.2021 та №944 від 15.09.2021 вказано призначення платежу - оплата за бітум згідно акту звірки від 08.07.2021 та 13.08.2021, відповідно).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7     ст. 193 ГК України). Відповідно до     ст. 629 ЦК України     договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 509 ЦК     України     передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не належним чином виконав свої зобов`язання за договором, відтак, вимога про стягнення з відповідача 961 654,96 грн основної заборгованості є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Згідно  статті 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також, на підставі  п.6.1 договору,  ст.625 ЦК України  позивач заявив до стягнення пеню в розмірі   84 147,70 грн, 3% річних в розмірі 16 150, 28  грн та  інфляційні втрати в розмірі 61 218,96 грн за порушення строків виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами  ст. 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3  ст. 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 6.1 договору при порушенні умов цього договору винна сторона сплачує контрагенту штрафну санкцію в розмірі подвійної ставки НБУ на момент виникнення порушення, а також неодержаний прибуток, сума якого вираховується по встановленій і узгодженій сторонами додатковою угодою методиці.
Згідно ч. 2  ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши проведений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до стягнення підлягає пеня в розмірі   84 147,70 грн, 3% річних в розмірі 16 150, 28  грн та  інфляційні втрати в розмірі 61 186,99 грн.
Статтею 73 ГПК України  встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з  ст. 74 ГПК України   обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до  ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.1  ст.236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1  ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 у справі №914/1255/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14  статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з  ст.129 ГПК України  сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст.  86,129,  236,  254,  269,  270,  275,  276,  281,  282  ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Захід Автошлях” б/н від 31.03.2023 (вх. № 01-05/10008/23 від 03.04.2023) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 у справі № 914/1255/22 залишити без змін.
3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в параграфі 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                          Н.А. Галушко

Суддя                                                                                           О.І. Матущак