Дата документу 27.06.2023 Справа № 333/6484/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/6484/21         Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Провадження № 22-ц/807/1171/23         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
секретар: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» про захист порушеного права споживача фінансових послуг на одержання інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» про захист порушеного права споживача фінансових послуг на одержання інформації.
В обґрунтування позову зазначав, що 24 червня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» підписано кредитний договір №0710/0608/55-023, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді споживчого кредиту у розмірі 50000 доларів США на строк до 24 червня 2018 року. Одночасно, між ВАТ «Сведбанк» та позичальником був підписаний іпотечний договір №0710/0608/55-023-Z-1, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. за №1524, в забезпечення належного виконання вимог ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором від 24 червня 2008 року №0710/0608/55-023. на забезпечення виконання основного зобов`язання, була надана в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартира за АДРЕСА_1 . На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., про, що зроблено запис в реєстрі за №1306, право вимоги за вказаним кредитним договором отримало АТ «Дельта Банк». У травні 2020 року ТОВ «Укрдебт Плюс» повідомило позивача, що між ТОВ «Укрдебт Плюс» та АТ «Дельта банк», 13 травня 2020 року, укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/К/1, за умовами якого, ТОВ «Укредебт Плюс» стало новим кредитором за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року, та іпотеко держателем за іпотечним договором №0710/0608/55-023-Z-1 від 24 червня 2008 року. 26 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою (вих.№2021/06/26-1) про надання інформації про історію здійснення платежів, у тому числі інформації про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання, за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року та надання належним чином завіреної копії документу, яким визначено розмір плати, що сплачена ТОВ «Укрдебт Плюс» за відступлення права вимоги від АТ «Дельта Банк» з метою розгляду можливості проведення реструктуризації своїх боргових зобов`язань. Відповідь позивач, станом на дату подачі позовної заяви, не отримав. На думку ОСОБА_1 , не надавши належну відповідь на вказану заяву, відповідач порушив його законне право на отримання інформації та право скористатися встановленим законодавцем правовим механізмом реструктуризації заборгованості.
На підставі означених обставин,  ОСОБА_1  просив суд визнати незаконною бездіяльність ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», котра полягає у незаконній відмові надати позивачу інформацію про історію здійснення платежів за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненного платежу, інформацію про призначення кожного здійсненного платежу та розміру плати, яка сплачена ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за відступлення права вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року та накласти на посадових осіб ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» штраф у розмірі від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (ч. 7 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення); зобов`язати ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надати інформацію про історію здійснення платежів за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненного платежу, інформацію про призначення кожного здійсненного платежу та розміру плати, яка сплачена ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за відступлення права вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року.
Рішенням Заводського Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано незаконною бездіяльність ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», котра полягає у незаконній відмові надати Позивачу інформацію про історію здійснення платежів за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненного платежу, інформацію про призначення кожного здійсненного платежу та розміру плати, яка сплачена ТОВ «Укрдебт Плюс» за відступлення права вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року.
Зобов`язано ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надати інформацію про історію здійснення платежів за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненного платежу, інформацію про призначення кожного здійсненного платежу та розміру плати, яка сплачена ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за відступлення права вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року.
Стягнуто з ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням в частині задоволених позовних вимог, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року в цій частині та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1  добре володіє інформацією та має документи, що підтверджують здійснення ним платежів за кредитним договором. Звертаючись із позовом, він має на меті не захистити своє порушене право споживача фінансових послуг, а створює процесуальні перешкоди шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, аби уникнути вирішення справи про стягнення з нього боргу за кредитним договором.  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її доводів, скаргу ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» просить залишити без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року – залишити без змін.
У судовому засіданні представник ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» Пивоваров В.І. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року просив скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Кузнецов П.М. заперечував проти задоволення скарги, оскаржуване рішення просив залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» щодо ненадання інформації про історію здійснення платежів за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року та зобов`язуючи відповідача надати таку інформацію, суд першої інстанції виходив з того, що дії позивача направлені на отримання інформації, яка була йому потрібна для того, щоб скористатися встановленим правовим механізмом реструктуризації своєї заборгованості, які суд визнав правомірними та такими, що відповідають вимогам ст.5 Закону України «Про звернення громадян». Натомість дії відповідача визнано такими, що порушили права позивача в сфері отримання інформації на законну вимогу, як споживача фінансових послуг.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.
Відповідно до ч.1 ст. 15 цього Закону Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
Крім того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. 
Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що згідно з кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , позивач отримав споживчий кредит під заставу житлової нерухомості (а.с.4-5).
Відповідно до листа повідомлення вих.2425445/КД+ИД направленого новим кредитором і новим Іпотекодержателем ТОВ «Укрдебт Плюс» на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено повідомлення, відповідно до якого 13 травня 2020 року між первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» та новим кредитором/Іпотекодержателем було укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/К/1, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року укладеного в ВАТ «Сведбанк», ТОВ «Укрдебт Плюс» (а.с.6).
Згідно з накладною до поштового відправлення № 6906303170961, що була прийнята та опрацьована 27 червня 2021 року, ОСОБА_1 направляв на адресу ТОВ «Укрдебт Плюс», яке знаходиться за адресою: 04073, м.Київ, проспект Степана Бандери, буд.28-А, згідно з описом – заяву про надання інформації про історію здійснення платежів та розмір плати за відступлення права вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року (а.с.8).
Крім того, в матеріалах справи містяться копії поштових відправлень №6900402824428 а.с. 31, зворот, 6900402851123, 6910413345233, 6910413345241, 6906303170961, направлені позивачем на адресу ТОВ «Укрдебт Плюс» (а.с. 31, зворот – 35, зворот).
Також в матеріалах справи міститься ряд доказів, які суд першої інстанції визнав належними та допустимими, а саме: лист повідомлення, яким ТОВ «Укрдебт Плюс» повідомило позивача про зміну кредитора та іпотеко держателя із зазначенням свого місця знаходження, адресу та адресу для листування, що є ідентичними, розрахунковий рахунок відкритий у відділені банку, МФО, та код, що є ознаками юридичної особи зареєстрованої в установленому законом порядку. Копія заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2021 року №2021/06/26-1, метою якої є отримання інформації за споживчим кредитом.
Згідно зі ст. 11 ЗУ «Проспоживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
Доводи апеляційної скарги про те, що товариство не знає про поштові відправлення № 6900402824428, 6900402851123, 6910413345233, 6910413345241, 6906303170961, досліджені судом та прийняті як докази, колегія суддів не приймає, адже матеріали справи містять відповідь позивача на відзив, в яких він чітко виклав обставини порушення його прав, обґрунтувавши їх доказами з посиланням на чині норми законодавства України, яке регулює правовідносини між боржником та кредитором. При цьому, до відповіді на відзив позивач надав суду доказ надіслання його копії відповідачу (а.с. 36, зворот), а відтак, товариство мало знати про наявність у справі таких доказів та мало змогу надати спростування тверджень ОСОБА_1 . 
З огляду на те, що дії позивача направлені на отримання інформації, яка була йому потрібна, для того, щоб скористатися встановленим правовим механізмом реструктуризації своєї заборгованості, суд першої інстанції правильно визнав їх правомірними та такими, що відповідають вимогам ст.5 Закону України «Про звернення громадян». 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач належним чином здійснив направлення свого листа з вкладеним описом за допомогою АТ «Укрпошта», який прийнято та сформовано в системі відправки для направлення відповідачу на його адресу місцязнаходження та листування, що відповідають запиту на отримання інформації.
Згідно з п.7 п.п. 16 розділу ІV Закону України «Проспоживче кредитування» кредитодавець, наступні кредитори за договором зобов`язані надати поточному кредитору на його вимогу, а також позичальнику на його вимогу всю наявну інформацію про історію здійснення платежів, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 1 січня 2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання, за договором, не пізніше 14 днів з дня отримання такої вимоги;кредитор, до якого перейшли права кредитодавця внаслідок відступлення права вимоги, зобов`язаний надати позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на його вимогу (не пізніше 14 днів з дня отримання такої вимоги) належним чином завірену таким кредитором копію документа, яким визначено розмір плати, що сплачена за відступлення права вимоги.
Слід підкреслити, що за час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, достовірно знаючи з матеріалів справи про направлення звернень боржника на його юридичну адресу з метою отримання інформації, яку він має право отримувати та повинен був отримати вчасно, не скористався своїми обов`язками для врегулювання спору, порушивши законні вимоги позивача. Натомість в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» вимог закону щодо надання відповідей на запити ОСОБА_1 . 
Твердження скаржника про те, що запитувана позивачем інформація достеменно йому відома, а звертаючись із позовом, ОСОБА_1 мав на меті створити процесуальні перешкоди шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, аби уникнути вирішення справи про стягнення з нього боргу за кредитним договором, є припущеннями і не заслуговують на увагу, адже вони не підтверджені належними доказами. 
Поштові відправлення №6900402824428, 6900402851123, 6910413345233, 6910413345241, 6906303170961 направлені на адресу ТОВ «Укрдебт Плюс», частина яких за аналогічних обставин не отримана, а саме: поштові відправлення за номерами № 6910413345241, 6906303170961 спростовують твердження товариства про отримання всієї поштової кореспонденції та своєчасної відповіді на неї.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі дії відповідача слід розцінити як порушення прав позивача в сфері отримання інформації на законну вимогу та такими, що порушують права споживача фінансових послуг. 
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, що відповідаює вимогам матеріального та процесуального права.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належить залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» – залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 березня 2023 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 06 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: