ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року                                                                                м.Дніпро         Справа №  904/3553/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                         
суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.    
секретар судового засідання Михайлова К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 (прийняте суддею Золотарьовою Я.С., повне судове рішення складено 27.03.2023) у справі №   904/3553/22
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ"
до Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства  "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради"
про стягнення заборгованості у розмірі 720 339,14 грн
ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог. 

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 720 339,14 грн, з яких: 640 606,43 грн - основний борг, 56 338,90 грн - пеня, 3 380,19 грн - 3% річних, 20 013,82 грн - інфляційні втрати та судовий збір.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2023 закрито провадження у справі № 904/3553/22 в частині стягнення заборгованості у розмірі 640 606,43 грн. у зв`язку з її оплатою.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 у справі № 904/3553/22:
-позов задоволено повністю;
-стягнуто з Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства  "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" пеню у розмірі 56    338,70 грн, 3% річних у розмірі 3    380,19 грн, інфляційні втрати у розмірі  20    013,82 грн та судовий збір у розмірі 1    195,99 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором  розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 09421435IYAТ096 від 01.09.2016 в частині своєчасної оплати позивач надав послуг з розподілу природного газу у період травень - вересень 2022 року у зв`язку з чим нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Дочірнє підприємство "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 у справі №  904/3553/22, в якій просить змінити оскаржуване рішення, виклавши резолютивну частину в наступній редакції: Стягнути з Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" пеню у розмірі 17 902, 01 грн, 3% річних у розмірі 1 074, 06 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 304, 72 грн та судовий збір у розмірі 1 195, 99 грн; Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" на користь Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 793, 99 грн і витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 3 000, 00 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті обставини, що оскільки відповідачем оплачено до 31.12.2022 основний борг за послуги з розподілу природного газу надані у травні-червні 2022 року, нарахування на зазначену заборгованість штрафних санкцій не здійснюється у відповідності до положень  абзацу 2 частини 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідач, який був обізнаний про розгляд справи жодних заперечень щодо заявленої суми не наводив.
Так, відповідач спочатку повністю визнав суму заборгованості зі сплати пені, 3% річних та інфляційних нарахувань нарахованих на суму заборгованості за травень - вересень 2023 року та уклав с позивачем Мирову угоду від 20 січня 2023 року. В подальшому порушив умови мирової угоди в частині оплати боргу і очікував на рішення суду (з 31.01.2023 по 27.03.2023 року).
При цьому, відповідач фактично замовчував перед судом про наявність обставин, які звільняють його від відповідальності за несвоєчасну сплату боргу за травень-червень 2022 року. А після ухвалення судом рішення у справі, не погодився з позицією суду та оскаржуючи судове рішення посилається на обставини, які були йому відомі на момент розгляду справи в суді першої інстанції, проте не доведені ним до відома суду.
Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, з посиланням на обставини, які не були встановлені судом першої інстанції з його вини, повністю ігнорує факт невиконання ним мирової угоди від 20 січня 2023 року, діє всупереч своїй попередній поведінці, а тому позивач просить суд апеляційної інстанції застосувати доктрину заборони суперечливої поведінки через принцип добросовісності.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 06.07.2023 о 14:30 год.
В судовому засіданні 06.07.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРМ).
Відповідно до пункту 2, глави 1, розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до мереж якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Згідно пункту 4, глави 3, розділу VI Кодексу ГРМ Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Дочірнім підприємством "Північтепломережа" Комунального підприємства  "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", як споживачем, 01.09.2016 було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 09421435IYAТ096.
Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП), від 30.09.2015 № 2494 (далі – договір).
Пунктом 1.1 типового договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. 
Відповідно до пункт 1.3 типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід`ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
Підписавши заяву-приєднання, відповідач приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 1.4 договору, підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб Споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи; послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.
Відповідно до п.п.1-4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Річна замовлена потужність (далі - РЗП) (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Розмір величини РЗП для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.
За наявності порушень побутовим споживачем, визначених главою 2 розділу ХІ цього Кодексу, крім пункту 3 глави 2 розділу XI цього Кодексу, до розрахунку річної замовленої потужності (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача за період такого порушення включаються обсяги на рівні планових об`ємів споживання, що розраховуються виходячи з групи споживання побутового споживача відповідно до додатка 1 до цього Кодексу.
3 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за:
- 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;
- 126 куб.и - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;
- 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.
Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році, величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).
Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення й у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).
Так, 30 вересня 2021 року між АТ "Дніпрогаз" та ДП "Північтепломережа" КП "Дніпротеплоенерго" ДОР було підписано акт приймання-передачі природного газу № ДНГ0059410, за яким сторони визначили, що величина річної замовленої потужності на 2022 рік становить 1 423 569,76 м3; величина потужності, що розрахована для місячної плати у 2022 році складає 118 630,80 м3.
Згідно постанови НКРЕКП від 22 грудня 2021 № 2744 “Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Дніпрогаз" на період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року включно, встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 0,90 грн. за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ).
На виконання умов договору, у період травень - вересень 2022 позивач надав послуги з розподілу природного газу, а відповідач прийняв їх відповідно до величини замовленої потужності, що визначається як 1/12 річної замовленої потужності об`єктів споживача, що підтверджується актами наданих послуг,     
Згідно пункту 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Відповідно до пункту 6.8 договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 10 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг:
Між сторонами було підписано наступні акти наданих послуг:
- № ДНГ82010337 від 31 травня 2022;
- № ДНГ82011728 від 30 червня 2022;
- № ДНГ82015675 від 31 липня 2022;
- № ДНГ82017047 від 31 серпня 2022;
- № ДНГ82019935 від 30 вересня 2022.
Незважаючи на взяті зобов`язання, з боку Відповідача оплата наданих послуг за вказаний період не здійснена, тому за Договором утворилася заборгованість в сумі 640     606,43 грн
В ході судового розгляду відповідачем було оплачено суму основного боргу у розмірі 640   606,43 грн.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2023 закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 640 606,43 грн.
Позивачем за неналежне виконання умов договору нараховано відповідачу пеню у розмірі  56   338,70 грн, 3% річних у розмірі 3   380,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 20   013,82 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за прострочення оплати за зобов`язаннями травня-червня 2022 року.  
В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Згідно статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до пункту 8.2 договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати поставленого товару, суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені у сумі 17 902, 01 грн. за прострочення з 11.08.2022 по  17.10.2022 оплати послуг з розподілу газу у липні-вересні 2022 року, а також 3% річних у сумі 1 074, 06 грн. за період прострочення з 11.08.2022 по  17.10.2022 та інфляційних втрат у сумі 6 304, 72 грн. із застосуванням індексів інфляції за серпень-жовтень 2022 року.
Проте, задовольняючи вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань травня-червня 2022 року судом не враховано положення абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
Так відповідно до вказаної норми на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Отже вказаною статтею запроваджено звільнення боржників від відповідальності (у спосіб ненарахування) за несвоєчасну сплату заборгованості за послуги з розподілу природного газу з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року та встановлено заборону на нарахування і стягнення з боржників неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами за умов її погашення боржниками до 31 грудня 2022 року.
При цьому, вказана норма є нормою прямої дії, її виконання не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на звільнення від нарахування пені, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості у строк до 31 грудня 2022 року.
Встановлені законодавцем положення ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" мають на меті звільнення боржника від додаткового навантаження в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону, а саме: забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Як вбачається з матеріалів справи суму заборгованості за Договором за період травень-вересень 2022 року у сумі 640   606,43 грн відповідачем було погашено 23.12.2022, про що зазначає сам позивач. 
Отже заявлені до стягнення з відповідача у даній справі суми пені, 3% річних та втрат від інфляції, нараховані на основну заборгованість за розподіл природного газу у травні-червні 2022 року, яку відповідач погасив у повному обсязі до 23.12.2022 не підлягають стягненню.
Позивач не наводить доводів, що вказана норма закону не поширюється на відповідача та дані правовідносини, а зазначає, що відповідач не навів вказаних доводів щодо безпідставності нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції на основну заборгованість за розподіл природного газу у травні-червні 2022 року на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
Однак, ненаведення відповідної норми відповідачем у суді першої інстанції не є підставою для стягнення з нього вказаних нарахувань, 
У господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" – суд знає закони. Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Посилання на вказану норму закону не є новою обставиною, яка не була вказана у суді першої інстанції, а є положенням закону, обізнаність з яким презюмується як відносно сторін спору, так і суду.
Щодо посилання позивача на умови мирової угоди від 20.01.2023, яка була підписана сторонами та подана у справі. 
Колегія суддів зазначає, що до її затвердження судом, позивач з посиланням на її невиконання відповідачем вказав, що вона втратила свою актуальність. В подальшому жодна із сторін спору не наполягала на розгляді судом питання щодо її затвердження. За викладеного, суд не вбачає підстав керуватися її положеннями по суті.
Окрім того, вказане не позбавляє сторони права користуватися в подальшому нормами закону, зокрема, абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Проте, у позивача були відсутні підстави розраховувати на стягнення штрафних санкцій, які не підлягають нарахуванню за законом.
За викладеного суд вбачає підстави для зміни оскаржуваного судового рішення щодо стягнутих сум пені, 3% річних та втрат від інфляції, проте судовий збір за подання позову у сумі 1 195, 99 грн. у повному обсязі відноситься на відповідача на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
Апелянтом у скарзі заявлено про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000, 00 грн., які останній просить стягнути з позивача.
На підтвердження цих витрат апелянт надав договір № 13/1/230329/1 про надання професійної правової допомоги від 29.03.2023; акт приймання-передачі виконаних робіт за договором від 31.03.2023 та рахунок на оплату від 31.03.2023. 
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 8  статті 129 ГПК України  передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін
Згідно ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Колегія суддів вбачає підстави для покладення на відповідача його витрат з оплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, оскільки саме з його вини виник спір – відповідач не оплачував своєчасно надані позивачем послуги, а також враховує поведінку відповідача під час розгляду справи – відповідач не заперечував у суді першої інстанції щодо заявлених вимог, такі заперечення були наведені лише в апеляційній скарзі.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні щодо розміру стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрат на професійну правову допомогу покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 у справі № 904/3553/22 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 у справі № 904/3553/22 змінити в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 у справі № 904/3553/22 у наступній редакцій:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства  "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 7; ідентифікаційний код 40113682) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5; ідентифікаційний код 20262860) пеню у розмірі 17 902 (сімнадцять тисяч дев`ятсот дві) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 1 074 (одна тисяча сімдесят чотири) грн. 06 коп., інфляційні втрати у розмірі  6 304 (шість тисяч триста чотири) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 1   195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) грн. 99 коп.
В решті позову відмовити."
Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Віднести на апелянта витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.07.2023

Головуючий суддя                                                                            Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                     В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                              А.Є. Чередко