ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/169/23		
Провадження № 22-ц/821/930/23		
категорія: 302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г. 
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Трохименко Наталія Олександрівна
відповідач:  ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат  Гуденко Євген Анатолійович 

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Відповідач ОСОБА_2 24.04.2023 року звернулася до суду із заявою про ухвалення у цивільній справі № 694/169/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування заяви зазначила, що судом при ухваленні рішення у вказаній справі не вирішено питання щодо судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу. 
Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.04.2023 року стягнуто з позивача на користь відповідача понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 7000.00 грн. 
Однак суд не врахував, що відповідачем понесено витрати за надання правової допомоги адвокатом Гуденком Є.А. в розмірі 17000.00 грн. Вказані витрати підтверджено документами, наявними в матеріалах даної справи. Просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 17000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.04.2023 року вже вирішено питання щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги, а тому враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для покладання на позивача витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 17000.00 грн., що були сплачені адвокату Гуденку Є.А. відповідно до ч.1,2 ст.134 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду 1 інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що додатковим рішенням від 19.04.2023 було вирішено питання лише про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги адвокатом Шпильовим Є.С. Про час та дату розгляду даного судового засідання не було повідомлено ні їй, ні її другого адвоката Гуденко Є.А., а тому вона була позбавлена можливості поставити питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених нею на адвоката Гуденко Є.А.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

16 травня 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем було долучено договір про надання правової допомоги від 29.03.2023 року з адвокатом Гуденко Є.А. на суму 17000.00 грн.
Разом з тим, у поданому відповідачем відзиві на позов від 17 лютого 2023 року зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 10000.00 грн., а саме витрати на професійну правничу допомогу надану адвокатом Шпильовим Є.С.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.
Відповідно до пункту 2 частини 2ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно із частиною 8статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно зі статтею 1 вищевказаного Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з частиною першою статті 27 вищевказаного Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).
Статтею 30 вищевказаного закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).
Так, у ряді постанов Верховного Суду усправах № 922/676/21 від 14.12.2021,№ 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021,№ 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, щоу разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що в ході розгляду справи відповідачем було долучено договір про надання правової допомоги від 29.03.2023 року з адвокатом Гуденко Є.А. на суму 17000.00 грн.
Разом з тим, у поданому відповідачем відзиві на позов від 17 лютого 2023 року зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 10000.00 грн., а саме витрати на професійну правничу допомогу надану адвокатом Шпильовим Є.С.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.
Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.04.2023 року вже вирішено питання щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги, а тому, враховуючи викладене, відсутні підстави для покладання на позивача витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 17000.00 грн., що були сплачені адвокату Гуденку Є.А. відповідно до ч.1,2 ст.134 ЦПК України.
Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні основного рішення та додаткового рішення суд 1 інстанції залишив поза увагою вирішення питання про відшкодування витрат, понесених відповідачем на оплату правової допомоги ОСОБА_3 , є помилковим. Оскільки, норми чинного законодавства передбачають умови за яких суд вправі вирішувати питання про відшкодування судових витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим(рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2023 року адвокатом Гуденко Є.А. подана заява про ознайомлення з матеріалами справи, в зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_2 . До заяви долучено копію ордера серії СА №1026138 від 29.03.2023 року, копію договору про надання правової допомоги (у цивільній справі) від 29 березня 2023 року (виписка), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 10 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду 1 інстанції промову в дебатах, в яких в тому числі просила стягнути з позивача всі понесені нею судові витрати. До промови в дебатах відповідач долучила копію квитанції №12 від 11.04.2023 року за підписом адвоката Гуденко Є.А., в якій останній зазначає, що ОСОБА_2 сплатила йому відповідно до договору про надання юридичної допомоги 17000,00грн.
Однак, Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим(рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат за винятком сплаченого нею судового збору.
Як вбачаться з матеріалів справи, ні відповідачка, ні її представник до закінчення судових дебатів в суді 1 інстанції не подавали попереднього розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт.
А тому, у суду 1 інстанції не було правових підстав про ухвалення додаткового рішення про покладання на позивача витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 17000.00 грн.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції про відсутність підстав для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 17000,00грн. з позивача на користь відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2023 року.

Головуючий:         В.Г. Бородійчук

Судді        : О.В. Карпенко        

Л.В. Нерушак