УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/7432/20 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф. 
Категорія 16 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/7432/20 за  позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційною скаргою  Житомирської міської ради на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 11 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В., 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що на адресу Житомирської міської ради надійшли матеріали перевірки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку, площею 0,0024 га, шляхом розміщення розбірного металевого гаража, однак на момент обстеження право власності або право користування вказаною земельною ділянкою в останнього не зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та свідчить про факт самовільного зайняття відповідачем даної земельної ділянки.
Вищевказане правопорушення земельного законодавства  ОСОБА_1  підтверджено матеріалами перевірки, які складені державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. та ОСОБА_3 .
За результатами вказаної перевірки були складені наступні документи:
-акт обстеження земельної ділянки від 15 травня 2019 року № 284-ДК/80/АО/10/01-19;
-акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 15 травня 2019 року № 284-ДК/301/АО/09/01-19;
-припис від 15 травня 2019 року № 284-ДК/0176/Пр/03/01-19;
-протокол про адміністративне правопорушення від 15 травня 2019 року № 284-ДК/0128/П/07/01/-19;
-постанова про накладення адміністративного стягнення від 15 травня 2019 року № 284-ДК/0128/По/08/01/-19;
-акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 2 липня 2019 року № 354-ДК/419/АП/09/01/-19;
-припис від 2 липня 2019 року № 354-ДК/0242/Пр/03/01/-19;
-акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 12 серпня 2019 року № 465-ДК/466/АП/09/01/-19.
З акта перевірки від 15 травня 2019 року встановлено, що відповідач на землях загального користування із земель запасу, резервного фонду та загального користування комунальної форми власності використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,0024 га, що знаходиться навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 для розбірного металевого гаража. 
На усунення вказаних порушень державним інспектором Мургою К.В. видано припис від 15 травня 2019 року, відповідно до якого відповідач повинен був усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку або звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. 
Відповідно до постанови від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (самовільне зайняття земельної ділянки, площею 0,0024 га, по АДРЕСА_1 ) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Відповідач визнав свою вину у вчиненні цього правопорушення та сплатив штраф. Після чого Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області здійснено повторну перевірку щодо виконання ОСОБА_1 припису від 15 травня 2019 року, в результаті якої встановлено, що відповідачем вказаний припис не виконано, що є порушенням вимог ст. 188-5 КУпАП.
Таким чином, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0024 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення розбірного металевого гаража. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з Житомирської міської ради на користь Комунального підприємства “Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації” Житомирської обласної ради 947,80 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що рішення Житомирської міської ради про передачу відповідачеві земельної ділянки у власність або користування (оренду) відсутнє, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття відповідачем вказаної земельної ділянки. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є багатоквартирним житловим будинком, а ч. 2 ст. 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі , споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або у постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте механізм такої передачі відсутній. 
Підкреслює, що під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки складено ряд необхідних документів в присутності відповідача, згідно з якими останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення – самовільного зайняття земельної ділянки, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідач визнав свою вину, сплативши адміністративний штраф у сумі 170 грн та нараховану шкоду у розмірі 367,78 грн.
Однак припис, яким ОСОБА_1 зобов`язано усунути порушення вимог земельного законодавства, досі не виконано. 
Вважає протокол про адміністративне правопорушення від 6 травня 2019 року підтвердженням того, що саме відповідач самовільно встановив тимчасову споруду, а саме металевий збірно-розбірний гараж на прилеглій території до будинку без дозвільних документів, оскільки даний протокол складено у присутності ОСОБА_1 , з його слів та ним підписано. Крім того, відповідно до листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 16 лютого 2023 року № 10-10/801/2023 місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , з 28 липня 1989 року. Отже, оскільки рік побудови гаража зазначено 1990 рік, то наявні підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво (встановлення) розбірного металевого гаражу.
Окрім того, зазначає, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 27 серпня 1954 року, яким за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 414 кв.м., не може бути таким доказом, що підтверджує факт належності земельної ділянки для обслуговування вказаного домоволодіння, оскільки землевпорядна документація розроблена не була, а земельна ділянка за вказаною адресою не була сформованою. Отже, заперечення відповідача та висновки суду про те, шо будівля гаража розміщена на земельній ділянці, що знаходиться в межах земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням, є хибними, оскільки межі вищевказаної земельної ділянки не визначені, а сама земельна ділянка не сформована.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат Томчук В.О., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що відповідно до технічного паспорта житловий будинок АДРЕСА_1 , збудований до 1917 року, у 1963 році  проведено його капітальний ремонт і одночасно визначено межі земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням. Безпосередньо гараж збудований у 1990 році та знаходиться у межах земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням. З метою приватизації частини земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння, на початку 2019 року відповідач звернувся з відповідною заявою до позивача, проте рішенням сесії Житомирської міської ради від 31 жовтня 2019 року №1651 йому було відмовлено у видачі дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації 2016 року. У позивача відсутні будь-які докази належності спірного гаража саме відповідачу та самовільного зайняття ним земельної ділянки. 
В судовому засіданні представник Житомирської міської ради підтримала апеляційну скаргу.
Представник відповідача не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що проживає у домоволодінні по АДРЕСА_1 , й спірний гараж перешкоджає йому вільно користуватися земельною ділянкою загального користування, яка розташована поруч. Таким чином вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області № 284-ДК від 14 травня 2019 року державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. та ОСОБА_3 проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 . За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 15 травня 2019 року № 284-ДК/80/АО/10/01-19, який свідчить про те, що гр. ОСОБА_1 на землях загального користування із земель запасу, резервного фонду та загального користування комунальної форми власності використовує земельну ділянку, орієнтовною площею 0, 0024 га, що знаходиться навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 , для розміщення розбірного металевого гаража. На момент обстеження право власності або право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0.0024 га за гр. ОСОБА_1 не зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) у гр. ОСОБА_1 відсутнє, що свідчить про факт самовільного зайняття гр. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га (Т.1, а.с. 7).
За результатами перевірки державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. та ОСОБА_3 було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 15 травня 2019 року за №284-ДК/301/АО/09/01/-19, (Т.1, а.с. 6).
Крім цього, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. у той же день складено та вручено відповідачу припис № 284-ДК/0176/Пр/03/01-19, яким останнього зобов`язано усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку або звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (Т.1, а.с. 8).
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 15 травня 2019 року № 284-ДК/0128/П/07/01/-19 вбачається, що при перевірці дотримання вимог земельного законодавства гр. ОСОБА_1 при використанні земельної ділянки встановлено, що гр. ОСОБА_1 на землях загального користування із земель запасу, резервного фонду та загального користування комунальної форми власності використовує земельну ділянку, орієнтовною площею 0.0024 га, що знаходиться навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 , для розміщення розбірного металевого гаража. На момент обстеження право власності або право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0.0024 га за гр. ОСОБА_1 не зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) у гр. ОСОБА_1 відсутнє, що свідчить про факт самовільного зайняття гр. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га (Т.1, а.с.9).
15 травня 2019 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 284-ДК/0128/По/08/01/-19, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (Т.1, а.с.10). Зі змісту постанови вбачається, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності заподіяно матеріальну шкоду на суму 367,78 грн.
Квитанціями №73 від 15 травня 2019 року та №74 від 15 травня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 170 грн. та матеріальної шкоди в сумі 367,78 грн. (Т.1, а.с. 16).
2 липня 2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. проведено перевірку з питання виконання гр. ОСОБА_1 припису щодо усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним № 284-ДК/0176/Пр/03/01-19 від 15 травня 2019 року, за результатами якої зафіксовано не виконання відповідачем припису, про що складено відповідний акт та видано новий припис за № 354-ДК/0242/Пр/03/01/-19 (Т.1, а.а.с. 11-12).
Крім того, державним інспектором Мургою К.В. 12 серпня 2019 року було проведено перевірку з питання виконання гр. ОСОБА_1 припису за № 284-ДК/0176Пр/03/01/-19, який на час перевірки виконано не було, про що складено відповідний акт № 465-ДК/466/АП/09/01/-19 (Т.1, а.с. 13).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2019 року № 161268670 судом також встановлено, що ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 34,1 кв.м, житловою 15,1 кв.м. (Т.1, а.с. 62).
З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що до указаного будинку також відносяться ряд господарських будівель і споруд, зокрема гараж «Г», 1990 року побудови (Т.1, а.а.с. 63-65).
4 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0300 га для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, проте рішенням позивача від 31 жовтня 2019 року № 1651 відповідачу було відмовлено в наданні такого дозволу з тих підстав, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, можуть бути передані безоплатно у власність або в постійне користування лише співвласникам багатоквартирного будинку. Крім того, згадана земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування, відповідно до Плану зонування території міста земельна ділянка розташована в підзоні зелених насаджень загального користування в межах загальноміського центру (Т.1, а.с. 66).
За правилами частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Частиною третьою вказаної норми, зокрема, передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
У статті 212 ЗК України зазначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України « Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної діянки визнаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування ( оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що розбірний металевий гараж , як це зазначено у вказних актах, належить відповідачеві та був побудований ним.
При цьому, як зазначив відповідач, гараж літ. «Г» входить до складу допоміжних приміщень домоволодіння по АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці, яка закріплена за цим домоволодінням з 1954 року.
Вказана обставина підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, яка була досліджена судом першої інстанції.
Так, за наслідками проведеної інвентаризації спеціалістами Житомирського обласного комунального підприємства по технічній інвентаризації зазначено про те, що за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку, площею 414 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 27 серпня 1954 року за №555.
На вказаній земеьній ділянці розташоване домовлодіння, співвласником якого є відповідач.
До цього домоволодіння належать: гараж «Г», сарай «Б», вбиральня «У».
Зведений акт містить інформацію про те, що вказані господарські споруди, у тому числі й гараж літ. «Г», не є самовільно побудованими.
Розташування гаража літ. «Г» на земельній ділянці, яка закріплена за цим домоволодінням, підтверджується також планом земельної ділянки та абрисом, які містяться у матеріалах інвентаризаційної справи.
При цьому, в абрисі спеціалістами Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації також зазначено, що гараж літ. «Г» побудований у 1990 році.
В матеріалах інвентаризаційної справи наявний акт, складений техніком КП ЖОМБТІ про те, що гараж літ . «Г» перебуває у користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Отже, інформація, яка вказана в акті обстеження земельної ділянки від 15 травня 2019 року, та актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 травня 2019 року, 2 липня 2019 року, 12 серпня 2019 року, складених державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, не відповідає інформації, зазначеній фахівцями Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації, яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи.
На цьому й було наголошено судом першої інстанції, який обґрунтовано зазначив, що при вирішенні питання про дотримання відповідачем вимог земельного законодавства неможливо встановити, на підставі яких відомостей (фактичних даних) інспектор Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та спеціаліст муніципальної інспекції Житомирської міської ради дійшли висновку про самовільне зайняття ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.
У подальшому ці матеріали перевірки були підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки.
Однак, вказана обставина, за наявності доказів розташування спірного гаража на земельній ділянці, яка з 27 серпня 1954 року була закріплена за домоволодінням по АДРЕСА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, не є підставою для задоволення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що рішення міськради від 27 серпня 1954 року №555 не може бути доказом того, що за вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку, площею 414 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки ця земельна ділянка не була сформована й відсутня відповідна технічна документація.
З даного приводу слід зазначити, що відповідно до положень пункту 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності ( користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Вказаною нормою, зокрема, передбачено, що у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної окументації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників ( користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи.
Таким чином, твердження позивача про те, що земельна ділянка, закріплена за домоволодінням на підставі рішення міськради №555 від 27 серпня 1954 року, не сформована, є безпідставним й не спростовує висновків суду першої інстанції.
Заслуговує на увагу та обставина, що відповідач тривалий час користуючись земельню ділянкою, закріпленою за домоволодінням по АДРЕСА_1 , вправі сподіватися на те, що інформація про цю земельну ділянку внесена до ДЗК й відповідна технічна документація була виготовлена та зберігається органом місцевого самоврядування, який повинен діяти послідовно та у відповідності до вимог законодавства. 
Матеріали справи не містять доказів того, що рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів №555 від 27 серпня 1954 року скасоване. Отже, закріпивши за домоволодінням земельну ділянку, площею 414 кв.м., на якій розташований спірний гараж літ. «Г», позивач у подальшому ініціював питання про порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття ним цієї земельної ділянки. 
У свою чергу, відповідач, з метою виконання приписів, змушений був звертатися до органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки. Рішенням Житомирської міської ради від 31 жовтня 2019 року у задоволенні цієї заяви відмовлено.
Вказані обставини свідчать про порушення принципу правової визначеності.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття вказаної земельної ділянки не є беззаперечним доказом на підтвердження позовних вимог.
       Рішення суду повинно бути не тільки законним, а й справедливим. Верховний Суд у свої постановах неодноразового наголошував на тому, що, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів : справедливості, добросовісності та розумності, суд повинен керуватися аксіомою цивільного судочинства про те, що у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.
Розташування гаража на закріпленій за домоволодінням земельній ділянці вказує на ту обставину, що спірний гараж не є самочинним будівництвом. Матеріали інвентаризаційної справи є належними та допустими доказами на підтвердження вказаної обставини, які не спростовані в судовому засіданні.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення,  а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 січня 2023 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.