ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року	Львів	Справа № 460/18164/22 пров. № А/857/8853/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №460/18164/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-
суддя в 1-й інстанції – Щербаков В. В.,
час ухвалення додаткового рішення – 17.04.2023 року, 
місце ухвалення додаткового рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту додаткового рішення – 17.04.2023 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача  – Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Мізоцької селищної ради №833 від 21 грудня 2021 року «Про надання дозволу виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов`язати Мізоцьку селищну раду розглянути її клопотання від 25 жовтня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Мізоцької селищної ради №833 від 21 грудня 2021 року про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мізоцької селищної ради. Зобов`язано Мізоцьку селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мізоцької селищної ради, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням висновків суду.
21 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вказаної апеляційної скарги зазначає, що нею надано належні та достатні докази, які підтверджують понесені витрати, зокрема, надано копію договору про надання правничої допомоги №25 від 04 травня 2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 6000,00 грн. Вказує, що у договорі зазначено фіксовану суму, тому правова винагорода не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом. Звертає увагу, що представником позивача складено наступні документи: позовна заява з додатками, заява про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат, а також до позовної заяви долучено копію прибуткового касового ордера. Таким чином, вважає, що наведеними вище доказами підтверджено надану позивачу правову допомогу та здійснену оплату за надані послуги. Просить скасувати додаткове судове рішення та прийняти нове судове рішенням, яким заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апелянтом не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували понесені витрати, а саме: відсутній опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт з їх описом. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення – без змін з таких підстав.
Залишаючи без задоволення заяву про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували понесені витрати, а саме: відсутній опис робіт (наданих послуг), та/або акт виконаних робіт з їх описом; крім того, з наданого договору про надання професійної правничої допомоги не можливо встановити чи було погоджено сторонами будь-які терміни/строки для оплати позивачем витрат на правничу допомогу, а тому підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та адвокатом Ляшуком М. В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №25 від 04 травня 2022 року.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України”, від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України”, від 30.03.2004 у справі “Меріт проти України” заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду копії таких документів: договір про надання правничої (правової) допомоги №25 від 04 травня 2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 07 червня 2023 року на суму 6000,00грн.
При цьому, зі змісту п.4 договору про надання правничої (правової) допомоги №25 від 04 травня 2022 року вбачається, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 6000,00 грн (а.с.14).
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, разом з тим, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували понесені витрати, а саме: відсутній опис робіт (наданих послуг), та/або акт виконаних робіт з їх описом; крім того, з наданого договору про надання професійної правничої допомоги не можливо встановити чи було погоджено сторонами будь-які терміни/строки для оплати позивачем витрат на правничу допомогу.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що у договорі про надання правничої (правової) допомоги зазначено фіксовану суму, тому правова винагорода не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом та зазначає, що відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом позбавляє суд можливості визначити співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.
Керуючись ст.132, 134, 139, 143, 242, 252, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №460/18164/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 07 вересня 2023 року.