ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2023 р.                                          Справа№ 911/1846/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Козир Т.П. 
 
розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю               "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023
у справі №911/1846/22 (суддя Грабець С.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
про стягнення заборгованості у розмірі 11 840 690,91 грн,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - Товариство), звернулась до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - Підприємство) 11840 690,91 грн, з яких: 7 557 553,58 грн - інфляційні втрати, 4 283 137,33 грн - три проценти річних, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1921/21, яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022, стягнуто з Підприємства на користь Товариства на підставі Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 №NGT-С27 та Індивідуального договору від 29.01.2021 №2-02-ЦЕ 245 808 984,73 грн основної заборгованості, 1 338 939,79 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 03.03.2021 по 31.05.2021, та 3 598 601,66 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2021 по 31.05.2021, а також 794 500,00 грн судового збору. Оскільки рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1921/21 виконано у добровільному порядку лише 30.12.2021, позивач просив достягнути з відповідача 4283137,33 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.06.2021 по 29.12.2021, та 7557553,58 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.06.2021 по 30.11.2021.
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.04.2023, з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 01.05.2023 у справі №911/1846/22, позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь Товариства 4 283 137,38 грн 3% річних, 7 448 508,68 грн інфляційних втрат та 175 974,69 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення про стягнення з боржника грошових коштів фактично не виконано, а тому у кредитора наявне право вимагати стягнення з нього у судовому порядку пені, трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, до повного виконання грошового зобов`язання; рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1929/21 позов Товариства задоволено у повному обсязі та стягнуто на його користь з Підприємства 245 808 984,73 грн основного боргу, 1 338 939,79 3% річних (за період з 03.03.2021 до 31.05.2021), 3 598 601,66 грн інфляційних втрат (за період з 03.03.2021 до 31.05.2021); відповідач повністю оплатив борг лише 30.12.2021; судом першої інстанції здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, у зв`язку з чим у стягненні 109044,90 грн було відмовлено; посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19, суд першої інстанції вказав, що правильним є розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, згідно з яким залишок основного боргу у лютому - березні 2021 року та основний борг за кожним із місяців поставки природного газу (з червня 2021 року до листопада 2021 року) з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду, повинен бути перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалась оплата боргу, та поділений на 100%; рекомендації, на які послався представник позивача в судовому засіданні, викладені у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р, не передбачають можливості включення до початкової заборгованості інфляційної складової за попередній період; судом також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, оскільки це не передбачено нормами чинного законодавства і відповідачем не доведено виключність обставин для зменшення зазначених компенсаційних виплат.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а у випадку його обґрунтованості - зменшити 3% річних та інфляційні втрати на 99%.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Підприємство вказало на те, що спірна заборгованість виникла внаслідок необхідності забезпечення сталого проходження осінньо-зимового періоду 2020-2021 років за умов дефіциту вугільної продукції на всіх теплових генераціях України, а отже і відсутня його вина у простроченні оплат; незважаючи на прострочення по сплаті основної заборгованості, Товариство не понесло жодних збитків; судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання апелянта, який знаходився у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями, про зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 99% на підставі статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, що відповідає правовим позиціям суду касаційної інстанції, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1846/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі № 911/1846/22 до надходження матеріалів справи з місцевого господарського суду.
Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 109 044,90 грн та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство вказало на те, що індекс інфляції розраховується в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу; нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг; під час ухвалення рішення судом першої інстанції не взято до уваги правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №905/21/19, у якій суд касаційної інстанції відступив від попередніх висновків про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принцип індексації доходів населення, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку; з посиланням на лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" скаржник зазначив, що математична операція "перемноження" індексів інфляції між собою на відміну від операції "додавання" призводить до того, що отриманий в результаті такої операції "перемноження" індекс інфляції враховує індекс інфляції попереднього періоду та збільшує такий індекс інфляції попереднього періоду на індекс інфляції наступного періоду; судом першої інстанції неправильно розраховано розмір інфляційних втрат, взявши за основу суми нарахування без інфляційних збільшення, що вже мали місце станом на 01.06.2021 та були підтверджені рішеннями судів у справі №911/1929/21, а тому алгоритм розрахунку є хибним.
Також в апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване отриманням оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку лише 05.05.2023.
Відповідно до Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 08.06.2023 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., ОСОБА_1.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1846/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі № 911/1846/22 до надходження матеріалів справи з місцевого господарського суду.
06.07.2023 матеріали справи № 911/1846/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Враховуючи, що суддя Чорногуз М.Г. перебував у відпустці 10.07.2023, питання щодо подальшого руху даної апеляційної скарги вирішується після виходу судді ОСОБА_1. з відпустки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 апеляційну скаргу Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 залишено без руху та надано останньому строк на усунення її недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 поновлено Товариству пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.08.2023 та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 04.08.2023. Зупинено дію оскаржуваного рішення.
21.07.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Підприємства надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, яка була передана головуючому судді після виходу з відпустки 25.08.2023.
Підприємство скористалося правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 23.08.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду подало відзив на апеляційну скаргу Товариства, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач зауважив, що оскільки протягом заявленого періоду розрахунку інфляційних втрат (за кожним із місяців поставки природного газу) оплата боргу не здійснювалась, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що правильним є розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, згідно з яким залишок основного боргу у лютому-березні 2021 року та основний борг за кожним із місяців поставки природного газу (з червня 2021 року до листопада 2021 року) з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду, повинен бути перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбулась оплата боргу, та поділений на 100%; чинним законодавством не передбачено такого алгоритму нарахування суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, щодо можливості включення до початкової заборгованості інфляційної складової за попередній період.
Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №708/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1846/22.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 28.08.2023 апеляційні скарги Товариства та Підприємства у справі №911/1846/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П. та призначено її розгляд на 30.08.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 та призначено спільний розгляд апеляційних скарг позивача та відповідача на вказане рішення суду першої інстанції на 30.08.2023. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 5 днів з моменту отримання даної ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 розгляд апеляційних скарг Товариства та Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 відкладено на 13.09.2023.
Товариство скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 06.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду подало відзив на апеляційну скаргу Підприємства, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення в частині задоволених позовних вимог - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач зауважив, що умови індивідуального договору не містять жодних відкладальних обставин щодо проведення розрахунків; підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик, тому відсутність коштів не може бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед позивачем; інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а тому нараховуються незалежно від вини боржника та не підлягають зменшенню на підставі частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України; посилання скаржника на правові позиції викладені у вищезазначених постановах суду касаційної інстанції є необґрунтованим, оскільки правовідносини, які склались між сторонами у справах №902/417/18, №921/580/19 не є тотожними до правовідносин, які склались між Товариством та Підприємством у даній справі, а відтак вищезазначені правові висновки Верховного Суду не є релевантними до обставин цієї справи та не можуть застосовуватися в цій справі.
Також у своєму відзиві на апеляційну скаргу Товариство виклало клопотання про поновлення процесуального строку для його подачі.
З матеріалів справи №910/1846/22 вбачається, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 була отримана позивачем 29.08.2023.
З урахуванням встановленого вказаною ухвалою 5-денного строку та положень частини 5 статті 254 ЦК України, останнім днем для подачі відзиву на апеляційну скаргу Підприємства було 04.09.2023.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Таким чином, процесуальний строк встановлений судом підлягає продовженню, а встановлений законом - поновленню.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів відмовляє у зазначеному клопотанні позивача, оскільки строк для подання відзиву на апеляційну скаргу було встановлено судом, а не процесуальним законом. 
Разом із цим, з метою дотримання рівності учасників судового процесу та принципу змагальності, колегія суддів вважає за можливе продовжити Товариству строк на подання відзиву на апеляційну скаргу Підприємства до 06.09.2023 та прийняти його до розгляду.
У судовому засіданні 13.09.2023 представник Підприємства підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, а у випадку його обґрунтованості - зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 99%. Також відповідач заперечив проти апеляційної скарги Товариства, просив суд відмовити в її задоволенні.
Представник Товариства підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 109 044,90 грн інфляційних втрат скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, також позивач заперечив проти апеляційної скарги Підприємства, просив суд відмовити в її задоволенні, а рішення в частині стягнутих сум - залишити без змін.
13.09.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача, на відміну від апеляційної скарги відповідача, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 109 044,90 грн - скасуванню, виходячи з наступного.
Згідно з приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів даної справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1929/21 за позовом Товариства до Підприємства про стягнення 250 746 526,18 грн, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду та набрало законної сили 06.07.2022, встановлено, що 26.06.2020 між Товариством (далі за текстом договору - постачальник) та Підприємством (далі за текстом договору - споживач) укладено Рамковий договір постачання природного газу № NGT-С27 (надалі Рамковий договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити природний газ (надалі - газ) споживачу, а останній - прийняти та оплатити товар на умовах договору (пункт 1.1. Рамкового договору).
Згідно з пунктом 1.3. Рамкового договору газ, що постачається за договором, використовується споживачем для власних потреб, або в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 1.8. Рамкового договору, в редакції додаткової угоди від 28.12.2020 №1, плановий обсяг розподілу потужностей та обсяг (об`єм) споживання газу споживачем (далі - плановий обсяг постачання/споживання газу) в період з 01.07.2020 по 31.12.2021 визначається в укладених сторонами індивідуальних договорах до цього договору на кожен період постачання.
Сторони не пізніше ніж за 7 робочих днів до початку періоду постачання укладають індивідуальний договір до цього договору, в якому визначають планові добові обсяги газу, ціну газу та порядок розрахунків. Актуальність планових добових обсягів постачання газу підтверджується споживачем щоденно у порядку, передбаченому цим договором (пункт 1.9. Рамкового договору).
За умовами пункту 2.1. Рамкового договору постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці газу. Передача природного газу від постачальника до споживача оформлюється комерційним актом приймання-передачі природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ та цього договору.
Ціна газу, порядок та строки розрахунків на кожен період постачання визначаються сторонами у відповідному індивідуальному договорі, шаблон якого визначено у Додатку № 2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Такий індивідуальний договір сторони зобов`язуються укладати не пізніше ніж за 7 (сім) робочих днів до початку періоду постачання (пункт 4.1 Рамкового договору);
Відповідно до приписів пункту 4.4 Рамкового договору споживач здійснює оплату розрахункової договірної вартості газу на умовах 100% попередньої оплати до початку періоду постачання, включаючи вартість послуг транспортування, якщо інший порядок оплати не встановлений індивідуальним договором.
Остаточні розрахунки за фактично поставлений газ впродовж кожного періоду постачання згідно з індивідуальним договором здійснюється між споживачем та постачальником за остаточною договірною вартістю газу до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за періодом постачання на підставі комерційного акту та виставлених постачальником рахунків (пункт 4.8 Рамкового договору, в редакції додаткової угоди від 31.12.2020 № 3).
Господарським судом Київської області у межах справи №911/1929/21 встановлено, що додатковими угодами від 28.12.2020 №1, № 2, від 31.12.2020 №3 сторони дійшли згоди внести зміни у пункти 1.8., 8.1., 2.4.3, 4.7., 4.8 до Рамкового договору, виклавши такі пункти у новій редакції.
Також судом першої інстанції у справі №911/1929/21 встановлено укладення 29.01.2021 між Товариством та Підприємством Індивідуального договору № 2-02-ЦЕ до Рамкового договору (далі - Індивідуальний договір).
Відповідно до пункту 1 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 25.02.2021 № 3) сторони визначили, що обсяг замовленої потужності та плановий обсяг газу, що постачається на умовах договору в період постачання з "01" лютого 2021 року до "28" лютого 2021 року (включно), складає 30 500,000 тис.куб.м.
Згідно пункту 2 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 04.02.2021 № 2) сторони визначили, що договірна ціна газу, що постачається на умовах договору в обсязі:
- визначений в пп. 1.1. цього Індивідуального договору, становить за 1000 куб.м. 6883,833333 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 1376,766667 грн, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,3152 грн, всього з ПДВ - 163,8912 грн за 1000 куб. м. Всього договірна ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед 8424,4912 грн (пп. 2.1.);
- визначений в пп. 1.2. цього Індивідуального договору, становить за 1000 куб.м. 6780,433333 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 1356,086667 грн, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,3152 грн, всього з ПДВ - 163,8912 грн за 1000 куб.м. Всього договірна ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед 8300,4112 грн (пп. 2.2.).

- визначений в пп. 1.3. цього Індивідуального договору, становить за 1000 куб.м. 6520,20 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 1304,04 грн, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,3152 грн, всього з ПДВ - 163,8912 грн за 1000 куб.м. Всього договірна ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед 7988,1312 грн (пп. 2.3.).
Відповідно до пункту 3 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 25.02.2021 № 3) розрахункова договірна вартість природного газу, що постачається за цим Індивідуальним договором на лютий 2021 року становить 207398734,66 грн без ПДВ, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 41479746,94 грн, разом з ПДВ 20% - 248878481,60 грн, включаючи: розрахункову договірну вартість природного газу, що постачається на умовах договору в обсязі, визначеному в пп. 1.1. цього Індивідуального договору у сумі 58 971 438,40 грн, разом з ПДВ 20% (пп. 3.1, в редакції Додаткової угоди від 04.02.2021 № 2); розрахункову договірну вартість газу, що постачається на умовах договору в обсязі, визначеному в пп. 1.2. цього Індивідуального договору у сумі 58 102 878,40 грн, разом з ПДВ 20% (пп. 3.2, в редакції Додаткової угоди від 04.02.2021 № 2); розрахункову договірну вартість газу, що постачається на умовах договору в обсязі, визначеному в пп. 1.3. цього Індивідуального договору у сумі 131 804 164,80 грн, разом з ПДВ 20% (пп. 3.3, в редакції Додаткової угоди від 25.02.2021 №3).
Пунктом 4 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 04.02.2021 № 2) сторони визначили, що оплата розрахункової договірної вартості природного газу, що визначена у пп. 3.1. цього Індивідуального договору, проводиться споживачем виключно грошовими коштами на банківський рахунок постачальника до "02" березня 2021 року (включно), а та що визначена у пп. 3.2-3.3 Індивідуального договору, проводиться до "02" квітня 2021 року (включно).
Відповідно до пункту 8 Індивідуального договору, якщо остаточна договірна вартість фактично спожитого місячного обсягу газу перевищує розрахункову договірну вартість природного газу, визначену у пункті 3 цього Індивідуального договору, споживач зобов`язується сплатити різницю постачальнику до 15-го числа місяця, наступного за періодом постачання, на підставі виставленого рахунку.
Додатковими угодами від 03.02.2021 № 1, від 04.02.2021 № 2, від 25.02.2021 №3 сторони дійшли згоди внести зміни у пункти 1, 2, 3, 4 до Індивідуального договору, виклавши такі пункти у новій редакції.
У справі №911/1929/21 встановлено, що на виконання умов Рамкового та Індивідуального договорів позивач у лютому 2021 року поставив, а відповідач прийняв природний газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс) на загальну суму 247935851,57 грн, що підтверджується копіями підписаних та скріплених печатками обох сторін комерційних актів приймання-передачі природного газу, а саме:
- комерційний акт від 28.02.2021 № 1 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 37 897 200,49 грн;
- комерційний акт від 28.02.2021 № 2 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 110 241 386,72 грн;
- комерційний акт від 28.02.2021 № 3 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 99 797 264,36 грн.
Також суди в межах вказаної справи встановили, що відповідач неналежним чином виконав покладені на нього зобов`язання за договорами, сплативши лише частково на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 2 126 866,84 грн, що підтверджується, зокрема, копією листа Акціонерного товариства "Ощадбанк" від 20.05.2021 № 16/2-10/3100, інформацією про надходження коштів від споживача за період з 26.06.2020 по 19.05.2021 та не заперечувалося самим Підприємством, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пунктів 4.1., 4.4., 4.7., 4.8. Рамкового договору та пунктів 4, 8 Індивідуального договору.
У зв`язку з вищезазначеними обставинами справи №911/1929/21 суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доведеність факту існування простроченої заборгованості Підприємства перед Товариством у сумі 245 808 984,73 грн (247935851,57 - 2126866,84), у зв`язку з чим відповідна позовна вимога останнього є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також вказаним рішенням стягнуто з відповідача 1 338 939,79 грн 3% річних та 3598601,66 грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання вказаного грошового зобов`язання за період з 03.03.2021 по 31.05.2021.
Посилаючись на тривале невиконання рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1929/21, Товариство звернулося з даним позовом про достягнення компенсаційних виплат до фактичного виконання вказаного рішення суду першої інстанції.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягнення 109 044,90 грн інфляційних втрат, а доводи Товариства, на відміну від доводів Підприємства, вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.
За відсутності інших підстав для припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, суд першої інстанції у даній справі дійшов правильного висновку про наявність у Товариства права на стягнення з Підприємства компенсаційних виплат до фактичного виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2021 №910/15814/18.
Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області в межах даної справи, 30.12.2021 Підприємство сплатило Товариству основну заборгованість в розмірі 245808 984,73 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №5425 на суму 37118665,87 грн, №5426 на суму 109 744 948,46 грн, №5427 на суму 98 945 370,40 грн, копії яких містяться у матеріалах справи №911/1846/22.
Предметом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції є розбіжність у механізмі розрахунку інфляційних втрат за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 на суму заборгованості в розмірі 245 808 984,73 грн. 
Суперечність у розрахунку позивача та суду першої інстанції виникла в частині можливості включення до початкової заборгованості інфляційної складової за попередній період.
У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною 1 статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною 5 статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). 
Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною 2 статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінет Міністрів України №1078).
Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
Правильною є методика розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).
Така правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
У постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.
У кредитора згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування "інфляційних втрат" за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Перевірку правильності вказаної правової позиції колегія суддів вважає можливим здійснити математичним методом.
Як було раніше неодноразово вказано, за статтею 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відповідно до пункту 3 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 25.02.2021 № 3) та пункту 4 Індивідуального договору (в редакції Додаткової угоди від 04.02.2021 № 2) вартість товару на суму 56 844 571,56 грн (58 971 438,40 грн - 2 126 866,84 грн) відповідач зобов`язався сплатити до 02.03.2021, а вартість товару на суму 188 964 413,17 грн - до 02.04.2021.
Загальний період нарахування інфляційних втрат на суму 56 844 571,56 грн з 01.04.2021 по 30.11.2021: у справі №911/1929/21 з 01.04.2021 по 31.05.2021, а у справі №911/1846/22 з 01.06.2021 по 30.11.2021.
Загальний період нарахування інфляційних втрат на суму 188 964 413,17 грн з 01.05.2021 по 30.11.2021: у справі №911/1929/21 з 01.05.2021 по 31.05.2021, а у справі №911/1846/22 з 01.06.2021 по 30.11.2021.
Судом апеляційної інстанції здійснено розрахунок інфляційних втрат на вказані суми за весь період прострочення 
За розрахунком колегії суддів, загальний розмір інфляційний втрат за весь період прострочення з 01.04.2021 по 30.11.2021, нарахованих на суму боргу в розмірі 56 844 571,56 грн складає 2 899 176,47 грн, а за весь період прострочення з 01.05.2021 по 30.11.2021, нарахованих на суму боргу в розмірі 188 964 413,17 грн - 8 256 978,77 грн.
Отже, загальний розмір інфляційних втрат на вказані суми боргу за загальні періоди, які включають періоди за судовими справами №911/1929/21 та №911/1846/22 становить 11 156 155,24 грн.
Як було раніше зазначено, рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1929/21 було стягнуто 3 598 601,66 грн інфляційних втрат.
Колегія суддів, застосовуючи математичний метод зазначає, що для визначення обґрунтованого розміру інфляційних втрат у даній справі слід від загального розміру інфляційних втрат відняти інфляційні втрати, стягнуті за рішенням у справі №911/1929/21 (11 156 155,24 грн - 3 598 601,66 грн = 7 557 553,58 грн).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з розрахунком, здійсненим апелянтом, згідно з яким нарахування інфляційних втрат за наступний період слід здійснювати з урахуванням проіндексованої суми боргу за попередній період.
Отже, рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №910/1846/22 в частині відмови у стягненні 109 044,90 грн інфляційних втрат (7 557 553,58 грн - 7 448 508,68 грн) є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню у відповідній частині.
Крім цього, у своєму відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі Підприємство просило суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 99% на підставі статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, що відповідає правовим позиціям суду касаційної інстанції, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19.
За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Отже, зі змісту вказаних норм права випливає, що суд має право зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій).
Натомість, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18
Таким чином, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3 % річних від простроченої суми не є неустойкою (штрафною санкцією), а стаття 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру.
Колегією суддів взято до уваги посилання відповідача на його скрутне фінансове становище та пошкодження інфраструктури, завдані внаслідок військової агресії російської федерації.
Однак, за змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від підстав виникнення грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Також згідно з приписами абзацу 2 статті 617 ЦК України та частиною 2 218 ГК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Посилання відповідача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року №902/417/18 не беруться судом до уваги, так як у цій постанові досліджувалося питання зменшення відсотків річних, як визначені у більшому розмірі (40 %), ніж передбачені у статті 625 ЦК України, а відтак правовідносини у зазначеній та даній справі не є тотожними.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання Підприємства про зменшення розміру інфляційних втрат.
Як було раніше зазначено, у своєму позові Товариство просило суд стягнути з відповідача 4 283 137,33 грн трьох процентів річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2023, з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 01.05.2023 у справі №911/1846/22, позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь Товариства, зокрема, 4 283 137,38 грн 3% річних.
Однак статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджаєтись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).
Отже, місцевий господарський суд у порушення вищезазначених приписів процесуального закону стягнув з відповідача на 5 коп. більше, ніж було заявлено самим позивачем, а відтак, рішення у цій частині також підлягає скасуванню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Підприємства на користь Товариства інфляційних втрат у повному обсязі - 7 557 553,58 грн та 3% річних у розмірі 4 283 137,33 грн.
Частиною 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на неправильне застосування норм матеріального права (положень частини 2 статті 625 ЦК України) до даних правовідносин в частині нарахування інфляційних втрат та порушення норм процесуального права (статті 14, частини 2 статті 237 ГПК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства, на відміну від апеляційної скарги Підприємства, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 - частковому скасуванню.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами розгляду справи, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України підлягають відшкодуванню відповідачем.
Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини 2 статті 4).
За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 4 пункту 2 частини 2 статті 4).
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2 481,00 грн.
Таким чином, за подання апеляційної скарги Товариство повинно було сплатити судовий збір у розмірі 3 721,50 грн, виходячи зі ставки судового збору не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня року, у якому було подано позовну заяву (2022 рік), а не року, в якому було подано апеляційну скаргу (2023 рік) (2481,00*150%).
Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю               "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 задовольнити.
3. Рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2023 у справі №911/1846/22 частково скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
"1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код 42399676) 4 283 137 (чотири мільйони двісті вісімдесят три тисячі сто тридцять сім) грн 33 коп. трьох процентів річних, 7 557 553 (сім мільйонів п`ятсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн 58 коп. інфляційних втрат та 177 610 (сто сімдесят сім тисяч шістсот десять) грн 36 коп. судового збору".
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код 42399676) 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання постанови.
6. Матеріали справи №911/1846/22 повернути до Господарського суду Київської області.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.
          
          Повний текст постанови складено 19.09.2023.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Т.П. Козир