справа № 754/12224/21                                     головуючий у суді І інстанції Галась І.А.
провадження № 22-ц/824/8336/2023               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 липня 2023 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_4», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЕКОС-53А», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права користування житлом, визнання протиправною відмову у видачі ордера, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати право користування ОСОБА_1 кімнатою АДРЕСА_1 жилою площею 34,7 кв.м.; визнати протиправною відмову Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 ордеру серії Б на кімнату АДРЕСА_1 житловою площею 34,7 кв.м.; зобов`язати Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер серії Б на кімнату АДРЕСА_1 житловою площею 34,7 кв.м.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала майстром в Житловому управлінні «Лівобережне» з 21 квітня 2008 року по 01 жовтня 2012 року, звільнена за скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Згідно даних облікової справи № 24284 ОСОБА_1 з сім`єю у складі 4 осіб перебуває на квартирному обліку з 24 жовтня 2014 року. ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , донька ОСОБА_7 та малолітні онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_5 постійно проживають та зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи. Будинок передано на баланс ОСББ «АДРЕСА_4» розпорядженням № 571 від 05 жовтня 2016 року Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Заселення позивачки з сім`єю до гуртожитку відбулось на підставі ордера № 16 від 12 серпня 2012 року на заселення в гуртожиток, виданого ОСОБА_1 , яка працює в ДП «ЕКОС», на право займання 4 ліжко/місць в гуртожитку по АДРЕСА_2 на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету на сім`ю, що складала: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Поверховим планом та експлікацією від 20 квітня 1972  року, ксерокопія яких видана Київським БТІ 05 вересня 2014 року, підтверджується, що до заселення ОСОБА_1 до кімнати гуртожитку - дана кімната була 1/2 частиною буфета - коморою - під №11, загальною площею 74,8 кв.м. З копії розпорядження заступника начальника відділу управління майном ДП «ЕКОС» Ю.Д. Тарасенка від 29 травня 2012 до листа №1618 від 21 серпня 2012 року підтверджується надання ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_3 . Відповідно до плану гуртожитку від 12 вересня 2013 року та журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими приміщеннями площа приміщень кімнати 10-а складає 34,7 кв.м. Трьох значна нумерація кімнат затверджена протоколом №16 від 23 жовтня 2014 року, внаслідок чого кімната змінила номер з 10-а на 108. Після самоправного проникнення до кімнати № НОМЕР_1 представників КП «Житлорембудсервіс» у відсутність позивачки та членів її сім`ї, замовником технічного паспорта будинку внесені зміни до плану гуртожитку та кімнати № НОМЕР_1 , внаслідок чого в плані та технічному паспорті на гуртожиток від 11 вересня 2014 року зазначено номер кімнати № НОМЕР_1 площею 17,3 кв.м., а інша частина кімнати отримала номери XIV, XV, XVI - відповідно коридор, кухня та санвузол - та статус місця спільного користування гуртожитку. Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва від 18 жовтня 2016 року загальна площа кімнати АДРЕСА_1 , в якій проживає позивачка з сім`єю, згідно даних БТІ складає 47,68 кв.м., в т.ч. житлова 34,7 кв.м., опалювальна площа 47,68 кв.м. З часу заселення у серпні 2012 року позивачка оплачує житлово-комунальні та інші послуги відповідно до квитанцій площею 48,2 кв. м., що ними підтверджується. Технічним паспортом виготовленим 26 жовтня 2018 року ТОВ «БП ЕКСПЕРТ» підтверджується, що кімната № НОМЕР_1 загальною площею 34,7 кв. м. в тому числі житлова 34,7 кв.м. Актом обстеження житлових умов приміщення АДРЕСА_1 встановлено, що загальна площа кімнати складає 34,7 кв.м. На підставі зазначених вище документів ОСОБА_1 правомірно займає кімнату № НОМЕР_1 площею 34,7 кв.м. та має намір здійснити приватизацію житла. Дана кімната є єдиним житлом позивачки та її родини, де вони проживають, утримують його, виконують ремонтні роботи, замінюють оздоблення тощо. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила позивачці у видачі ордера на займане приміщення № НОМЕР_1 площею 34,7 кв.м. з посиланням на те, що в ордері серії Б зазначається лише житлова площа, яка, на думку відповідача, становить лише 17,3 кв.м. Таким чином, відповідач на власний розсуд надав статусу нежитлового приміщення половині кімнати № НОМЕР_1 у зв`язку з приготуванням позивачкою в цій частині їжі та розміщенням душу, не враховуючи, що позивачці була надана кімната площею 48,2 кв.м. для проживання, яку вона оплачує, як житлову і користується нею як житловою і що визначені відповідачем кухня та санвузол, як окремі кімнати є частиною однієї кімнати, їх облаштування зроблено позивачем за власні кошти і в них проживають всі члени родини. Кімната №108 відокремлена вхідними дверима від загального коридору гуртожитку. Такі дії відповідача є протиправними, такими, що порушують житлові права позивача та її родини на користування житлом у спосіб, не заборонений законом. Такий протиправний самостійний розподіл житлової кімнати на житлову і нежитлову і не надання відповідного ордера позбавляє позивача права користування частиною кімнати та права на її приватизацію. Відповідач фактично позбавляє позивача та її родину житла і привласнює майно, що належить їй і знаходиться у спірній частині кімнати. Позовні вимоги спрямовані на захист порушеного права позивача та її сім`ї на житло, спірні правовідносини регулюються цивільним, житловим законодавством.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвалюючи рішення у справі про захист права на житло, як єдине місце проживання позивача з родиною, членами якої є пенсіонери та малолітні діти, яке гарантовано ст. 47 Конституції України кожному громадянину України, суд першої інстанції не дотримався балансу інтересів громадянина і держави та надав перевагу формальним, бюрократичним методам вирішення житлових питань громадян державним органом, тим самим допустив правову невизначеність у житловому питанні та порушенням прав позивача. Суд першої інстанції не встановив і не дав оцінку допустимості втручання держави в право особи на житло та майно, порушенню державним органом права на житло в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд першої інстанції порушив гарантоване право позивача на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України. Крім того, суд першої інстанції порушив ст. 53 ЦПК України і допустив до участі третю особу - ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», якої не існує, а її представник Панченко В.В. не має повноважень представляти її, оскільки його повноваження закінчились. ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка приймала на баланс гуртожиток у 2016 році переобрало керівництво та змінило назву на «ЕКОС-53А», що відображено в установчих документах ОСББ та підтверджується Єдиним державним реєстром юридичних осіб, кодом ЄДРПОУ. Судом першої інстанції на це не звернуто увагу і у справі залучено два ОСББ з однаковим кодом ЄДРПОУ за однією адресою замість заміни третьої сторони належною. Наявність двох ОСББ в одному будинку прямо заборонена Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків». Суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що статус кімнати №108 з нежитлового на житловий не змінювався. Суд не дав оцінку тому, що позивач була поселена в спірну кімнату уповноваженою особою, тож якщо з вини державного органу не відбулась зміна статусу приміщення юридично і держава допустила проживання громадян у нежитловій, на думку суду, кімнаті понад 10 років, то саме державний орган має взяти на себе відповідальність у відновленні порушених прав шляхом зміни статусу приміщення. Висновок суду щодо статусу спірного приміщення як нежитлового не ґрунтується на встановлених обставинах справи. Весь тягар наслідків порушень, допущених державними органами при зміні статусу приміщень, суд поклав на позивача, відмовивши їй в позові, що є неприпустимим. Суд таким чином порушив баланс між інтересом держави та інтересом позивача ОСОБА_1 і став на сторону держави, яка за логікою суду, поселила родину з неповнолітніми дітьми до нежитлового приміщення і весь час отримувала з них кошти на утримання приміщення як житлового, чим фактично ввела особу в оману. Позивач вказує, що її поведінка є добросовісною, тоді як відповідачем не доведено, який інтерес держави адміністрація захищає, залишаючи у спільному користуванні співмешканців гуртожитку майно позивача, чи є реальна можливість використання цієї частини кімнати іншими особами і яким чином держава відшкодує ОСОБА_1 отримані від неї туалет, душ та кухню, відремонтоване приміщення.
У відзиві на апеляційну скаргу Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вказує про те, що доводи апелянта про те, що остання здійснила за власний кошт реконструкцію жодним чином не підтверджуються, зокрема, апелянтом не надано до суду відповідних документальних доказів на підтвердження проведення ОСОБА_1 будь-яких робіт з реконструкції. Більш того, у правовому сенсі здійснення такої реконструкції є неможливим, оскільки апелянт не є власником займаного житла, а отже на законодавчому рівні не наділена правом на власний розсуд здійснювати переобладнання та перепланування у житлі, що їй на праві власності не належить. Також, позивач вказує, що її вселення з сім`єю до гуртожитку відбулось на підставі ордера №12 від 01 серпня 2012 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , яка працює в ДП «ЕКОС» на право займання 4 ліжко/місць в гуртожитку по АДРЕСА_2 на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету на сім`ю, що складала: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . При цьому, вказані доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи і повністю спростовуються відповідним документальним доказом - копією ордеру від 30 серпня 2012 року № 16, виданого АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (т. 1 а.с. 13). Відтак, право на заселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 отримала на підставі ордеру від 30 серпня 2012 року № 16, виданого АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд». Відповідач вважає, що апелянт безпідставно ототожнює АТ «ХК «Київміськбуд» з державою. Окрім того, доводи апелянта відносно того, що державні органи не виконали наказ № 94 від 09 липня 2012 року є не доречними та не заслуговують на увагу суду, оскільки гуртожиток по АДРЕСА_2 був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на підставі Розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК» «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким передбачене безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду та його передачу до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій. Вказане у своїй сукупності свідчить про те, що у липні 2012 року відповідач жодного відношення до вказаного гуртожитку у правовому сенсі не мав, а отже жодних дій з перепланування його приміщень не вчиняв, мешканців до вказаного гуртожитку не заселяв. Наголошуючи, що «...жильці всіх кімнат на 1 поверсі даного гуртожитку наразі отримали ордери та приватизували кімнати, в тому числі і сусідня кімната № НОМЕР_2 , яка є таким же колишнім буфетом...», апелянт вводить суд в оману, свідомо приховуючи, що мешканці першого поверху отримали у встановленому законом порядку ордери саме на житлові приміщення, а не приміщення загального користування (коридор, душова, туалет), на які бажає отримати ордер апелянт. Міркування апелянта відносно відшкодування державою ОСОБА_1 отримані від неї туалет, душ та кухню, відремонтоване приміщення, відповідач вважає абсурдними у контексті чинного законодавства України. Оскільки, як було зазначено вище, апелянт не мала права на проведення робіт з реконструкції, переобладнання, перепланування. Такі роботи (у разі їх проведення апелянтом) були проведені ОСОБА_1 самовільно та самочинно, не тільки без отримання відповідних дозволів від власника будинку, а навіть без його відома. Підсумовуючи вищенаведене, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 з підстав її необґрунтованості та вважає, що розглянувши спір, суд першої інстанції повністю з`ясував всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідив у судовому порядку всі докази, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, за результатами чого прийняв законне рішення, що у повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
          У відзивах на апеляційну скаргу треті особи ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , вказують про те, що повністю підтримують апеляційну скаргу та просять її задовольнити.        
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що право на заселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 (разом з членами сім`ї: чоловіком - ОСОБА_3 , донькою - ОСОБА_4 , онуком - ОСОБА_5 ) отримала на підставі ордеру на 4 ліжко місця № 16 від 01 серпня 2012 року, виданого АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд».
 З 21 вересня 2012 року позивач та члени її сім`ї зареєстровані та проживають у гуртожитку.
11 вересня 2014 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було видано Технічний паспорт на багатоквартирний житловий будинок - гуртожиток АДРЕСА_4 . Замовником виступило КПУЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.
Відповідно до технічного паспорту приміщення буфету було самочинно переобладнано з підсобного на кімнату № НОМЕР_1 у вигляді житлового блоку: кімната 17,3 кв.м., кухня 8,9 кв.м., коридор 5,2 кв.м., санвузол 3,3 кв.м. без зміни статусу. Приміщення продовжує бути інвентаризовано як буфет, що підтверджується, в тому числі листом відповіддю Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 062/14-14486 від 23 листопада 2018 року.
Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» створено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.
Пунктом 9 вищезазначеного рішення встановлений обов`язок КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.
На виконання зазначеного рішення, Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 30 січня 2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва майна».
У додатку до рішення Київради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» наведений перелік гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень.
У пункті 25 вказаного додатку, також зазначено, що гуртожиток по АДРЕСА_2 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Пунктом 3 Рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», зі змінами, внесеними до нього Рішенням Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
Відповідно до листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/03/11-6095 від 12 вересня 2014 року на лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна з питань щодо внесення змін до технічної документації будинку АДРЕСА_4 було повідомлено, що всі приміщення розташовані на першому поверху гуртожитку є нежитловими і відносяться до допоміжних, які передаються у спільну власність власників житлових приміщень у гуртожитку і окремо приватизації не підлягають, як місця загального користування.
На підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2016 року № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_4», гуртожиток за вищевказаною адресою був переданий на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_4», про що було складено Акт приймання-передачі основних засобів.
До суду позивачем надано технічний паспорт на кімнату АДРЕСА_1 , який на її замовлення був виконаний ТОВ «БП Експерт», відповідно до якого кімната № НОМЕР_1 має площу 34,7 кв.м. та не має жодного зонування.
З пояснень позивача встановлено, що вона самовільно здійснювала перепланування приміщення буфету (кімнати № 108), при вселенні встановивши стіни - виділивши приміщення кухні та санвузла, в подальшому прибравши дані стіни.
Факти існування приміщень, коридору, кухні та санвузла підтверджуються, в тому числі Актом обстеження житлових умов від 04 вересня 2015 року.
Позивачу відомо, що приміщення, яке нею визначено як кімната площею 34,7 кв. м., фактично є не однією жилою кімнатою, а групою приміщень. Вказана обставина підтверджується заявою позивача від 29 вересня 2016 року до відповідача, за змістом якої ОСОБА_1 просить видати їй ордер не на кімнату, а на житловий блок, а також актами обстеження житлових умов сім`ї.
Позивач неодноразово зверталась до відповідача з заявами про видачу ордеру саме на кімнату площею 34,7 кв.м., в задоволенні яких їй було відмовлено. Останнє за часом звернення позивача від 19.03.2021 року було розглянуто, в його задоволенні було відмовлено. При цьому сторона відповідача не заперечує право позивача на отримання ордеру на кімнату площею 17,3 кв.м.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що протягом судового розгляду стороною позивача не було доведено факту вчиненні відповідачем - Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією дій, які свідчили б про порушення, оспорювання прав позивача на користування кімнатою АДРЕСА_1 . Питання щодо зобов`язання надати ордер відносяться до внутрішньої компетенції районної державної адміністрації, а тому суд не може зобов`язати відповідача вчинити зазначені дії, оскільки їх вчинення за наявності передбачених законом підстав та дотримання встановленої процедури належить до дискреційних (виключних) повноважень Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. 
Апеляційний суд погоджується по суті з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені ЖК Української РСР.
Відповідно до статті 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Підстави та порядок надання жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду передбачені у главі 1 розділу III ЖК Української РСР.
Відповідно до частини першої статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому ЖК та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР (частини перша та друга статті 34 ЖК Української РСР).
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України (частина третя статті 34 ЖК Української РСР).
Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (частина перша статті 43 ЖК Української РСР).
Порядок надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів передбачений статтею 51 ЖК Української РСР, відповідно до якої жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської комітеті Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.
Згідно з положеннями статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка потребує поліпшення житлових умов та перебуває на обліку, має право на отримання в порядку черговості вільного жилого приміщення на підставі ордера, виданого уповноваженим органом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує про те, що згідно даних облікової справи № 24284 вона з сім`єю у складі 4 осіб перебуває на квартирному обліку з 24 жовтня 2014 року. 
ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , донька ОСОБА_7 та малолітні онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_5 постійно проживають та зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи. 
Заселення позивачки з сім`єю до гуртожитку відбулось на підставі ордера № 16 від 12 серпня 2012 року на заселення в гуртожиток, видано ОСОБА_1 , яка працює в ДП «ЕКОС» на право займання 4 ліжко/місць в гуртожитку по АДРЕСА_2 на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету на сім`ю, що складала: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Факт проживання позивача у спірній кімнаті підтверджується відповідними документами - актами обстеження житлових умов. Як вбачається з матеріалів справи Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація не спростовує і не заперечує право позивача проживати і користуватись спірною кімнатою, а також не чинить жодних перешкод у реалізації позивачем її житлових прав. Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права користування спірною кімнатою, позивач не вказує, які саме неправомірні дії відповідача посягають на право ОСОБА_1 проживати у спірній кімнаті, перешкоджають їй користуватись спірною кімнатою, а також не зазначає, якими саме доказами підтверджуються вчинення відповідачем неправомірних дій, якими порушуються житлові права позивача.
При цьому, позивач просить зобов`язати Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер серії Б на кімнату АДРЕСА_1 житловою площею 34,7 кв.м.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зазначена кімната, житловою площею саме 34,7 кв.м., на якій наполягає позивач,  виділялась їй та членам її сім`ї для проживання.
З матеріалів справи вбачається, що приміщення, яке позивачем визначено як 34,7 кв.м., фактично є не однією жилою кімнатою, а групою приміщень. Вказана обставина підтверджується заявою позивача від 29 вересня 2016 року до відповідача, за змістом якої ОСОБА_1 просить видати їй ордер не на кімнату, а на житловий блок, а також актами обстеження житлових умов сім`ї. 
Заперечуючи проти позову, Деснянська РДА наголошувала на тому, що частина спірних приміщення не відносяться до жилих приміщень (коридор, санвузол, кухня), а тому відповідно до правил статті 58 ЖК Української РСР не можуть бути надані позивачу.
У частинах першій-третій статті 4 ЖК Української РСР закріплено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.
До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (частина четверта статті 4 ЖК Української РСР).
У матеріалах справи немає відомостей про те, що спірні приміщення після переобладнання/реконструкції/перепланування переведені з нежилих у жилі приміщення, відповідного рішення органу місцевого самоврядування немає.
Враховуючи, що рішення про переведення спірних приміщень із нежилих у жилі не ухвалювалося, такі приміщення мають статус нежилих.
Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.
Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
У пункті 10 Примірного положення (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.
Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу було видано ордер на 4 ліжко/місця в гуртожитку без зазначення  конкретної кімнати та її площі.
Заявляючи в суді вимоги про зобов`язання відповідача видати їй ордер на кімнату № НОМЕР_1 площею 34,7 кв.м., позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження факту, що вона у встановленому порядку набула право користування саме цією кімнатою і саме такої площі.
Крім того, позивач не звернула уваги, що в неї наявний ордер № 16 від 12 серпня 2012 року на заселення в гуртожиток, виданий на її ім`я на право зайняття 4 ліжко/місць в гуртожитку по АДРЕСА_2 на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету.
При цьому, чинне законодавство не передбачає можливості повторної видачі ордеру на приміщення,  в якому проживають особи, на підставі раніше виданого ордеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було доведено факту вчинення відповідачем - Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією дій, які свідчили б про порушення, оспорювання прав позивача на користування кімнатою   в гуртожитку по АДРЕСА_4 в якій вона проживає.
 Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доводами апеляційних скарг висновки суду не спростовуються, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 21 липня 2023 року.

Головуючий                                                                               Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                             Кашперська Т.Ц.
                                                                
    Яворський М.А.