ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-9544/10	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/608/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Бершадська Г. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін — представника скаржниці ОСОБА_1 
адвоката Нужди Ф.Т.; представника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Наконечної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-9544/10 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2023 року за скаргою ОСОБА_2 про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною, зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту із усього майна, постановлену суддею Герчаківською О.Я., -
В С Т А Н О В И В :
        ОСОБА_1 , звернулася в суд із скаргою про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною, зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту із усього майна.
       В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2010 року (справа № 2–9544/10) задоволено частково позов Акціонерного банку «Київська Русь»: стягнуто на його користь з фізичної особи–підприємця ОСОБА_3 і ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 26–08\1 від 08 травня 2008 року в сумі 750 772,61 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., у тому числі, житловою площею 34,3 кв.м, що належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі–продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського РНО Бриксою Т.І. 19 липня 2006 року за реєстровим № 2555; земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,15 гектарів (кадастровий номер 6125255400:02:0010931) і належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 228284, виданого Управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі 19 лютого 2008 року на підставі договору купівлі–продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського РНО Бриксою Т. І. 19 липня 2006 року за реєстровим № 2553; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., у тому числі житловою площею 37,3 кв.м., яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі–продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського МНО Білецькою Н. А. 13 червня 2003 року за реєстровим № 4727 та зареєстрованого Тернопільським МБТІ 17 червня 2003 року за № 2068, шляхом їхнього продажу з прилюдних торгів.
       На виконання зазначеного рішення 19 листопада 2011 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчі листи, які отримано представником стягувача і на підставі яких відкриті виконавчі провадження № 37888333 та № 3788847 про виконання рішення суду у справі № 2–9544/10.
       Згідно з протоколом № 208787 від 19 листопада 2016 року реалізовано майно ОСОБА_1 , що перебувало в іпотеці: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., у тому числі, житловою площею 34,3 кв.м. та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,15 гектарів (кадастровий номер 6125255400:02:0010931).
       Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області скасовано винесений у виконавчому провадженні №37888333 процесуальний документ – постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 26 вересня 2019 року.
       В процесі виконавчого провадження було встановлено, що після реалізації на прилюдних торгах вказаного вище майна, у ОСОБА_1 із майна, переданого в іпотеку, залишилась лише квартира АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., що відносилась до нерухомого житлового майна, на яке, згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не могло бути примусово звернено стягнення.
       У зв`язку з наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 25 листопада 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
       В даній постанові вказано строк, протягом якого стягувач вправі повторно подати для виконання виконавчий лист – 25 листопада 2022 року, однак, як вбачається із інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 07 березня 2023 року виконавчі провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом у справі № 2–9544/10 не відкривались, є лише інформація про завершення виконавчого провадження № 37888333.
       Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 31 жовтня 2019 року закінчене виконавче провадження № 3788847 – в повному обсязі ОСОБА_1 сплачені на користь стягувача витрати на інформаційно–технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн держмита, сплаченого при поданні позовної заяви.
       Вказані постанови стягувачем не оскаржувались.
       Згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року у справі № 2–9544/10 замінено стягувача ПАТ «Київська Русь» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2010 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № 26–08\1 від 08 травня 2008 року на предмет іпотеки, однак, новий стягувач не подавав повернутий попередньому стягувачу виконавчий лист до виконавчої служби в зв`язку з його втратою, а у видачі дубліката виконавчого листа ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 липня 2020 року у справі № 2–9544/10 відмовлено.
       Оскільки у наведених вище постановах не містилось рішення про зняття арешту нерухомого майна, 07 грудня 2022 року вона звернулась із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування такого арешту і зняття обтяження, однак відповіді не отримала.
       06 березня 2023 року адвокатом Нуждою Ф.Т. відповідно до повноважень і доручень, викладених у договорі про надання правової допомоги від 28 лютого 2023 року, одержано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
       В даній Інформації і далі міститься запис про обтяження № 18920691 (спеціальний розділ) від 08 лютого 2017 року – арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 37888333, виданої 08 лютого 2017 року та про суб`єкта обтяження – відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
       Після повернення бланку виконавчого документа про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку та закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу щодо стягнення судових витрат, виданих у справі №2–9544/10 про стягнення з боржника кредитної заборгованості, стягувач фактично визнав повне виконання зобов`язань за кредитним договором та не висловлював заперечень проти зняття арешту із майна ОСОБА_1 .
       Їй стало відомо про порушення її права власності на майно, через наявність нескасованого арешту виконавчої служби, 06 березня 2023 року після одержання описаної вище Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки відповіді на своє звернення до виконавчої служби від 7 грудня 2021 року вона не одержала.
       На підставі вищенаведеного просить визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у незнятті арешту з майна боржника – ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні № 37888333 протиправною;
       зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ), яке накладене у виконавчому провадженні № 37888333, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 18920691; дата та час державної реєстрації: 08 лютого 2017 року 15:34:32; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37888333 від 08 лютого 2017 року, видавник і обтяжувач: відділ примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ); опис предмета обтяження: все нерухоме майно.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нужда Федір Тарасович, про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною, зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту із усього майна відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Нужда Ф.Т. просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заявлені вимоги . В обґрунтування вимог посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у зв`язку з відсутністю виконавчого документу або його дубліката, новий стягувач не порушував питання про подальше стягнення з неї коштів через відсутність передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав, виконавче провадження №37888333 закінчене і, як встановлено під час судового розгляду, знищене за завершенням строків зберігання.
Суд не з`ясував всебічно наведені обставини, не взяв до уваги те, що вони підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і подані нею, а саме, постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у виконавчому провадженні №37888333 від 11 жовтня 2019 року, постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 25 листопада 2019 року виконавчому провадженні №37888333 та від 31 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №3788847, ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 28.04.2020 року та від 14.07.2020 року у справі №2-9544/10, інформацією, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 7 березня 2023 року.
Зазначає, що суд допустив невідповідність висновків, викладених у своєму судовому рішенні, обставинам справи і прийшов до необґрунтованого висновку, що суд не має права зобов`язувати начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене у виконавчому провадженні №37888333, оскільки такі дії начальника не передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Вважає, що суперечливими та непослідовними є висновки суду, що скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, вона як особа, яка є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а тому належним способом захисту є оскарження боржником дій виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Саме в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України вона і звернулась до суду із скаргою на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
       У відзиві на апеляційну скаргу відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. 
       Посилається на те, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавством, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог ЗУ “Про виконавче провадження” вимоги скаржника не підлягають до задоволення.
Окрім того, зазначає, що ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження
дій виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області відмовляючи в задоволені скарги ОСОБА_1 дійшов правильних висновків та взяв до уваги наявні матеріали у виконавчому провадженні.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Нужда Ф.Т. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Представник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Наконечна І.В. заперечила апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою.
       Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах,відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Мулика П. І. від 11 жовтня 2019 року, при примусовому виконанні, розглянуто постанову про проведення перевірки виконавчого провадження від 10 жовтня 2019 року № 37888333 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26–08/1 від 08 травня 2008 року в сумі 750 772,60 гривень на користь Акціонерного банку «Київська Русь» з ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 . Житловий будинок з надвірними спорудами площею 43,2 кв. м., житлова площа становить 34,3 кв.м., належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі–продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського РНО Бриксою Т.І. 19 липня 2006 року за реєстровим № 2555. Опис житлового будинку з надвірними будівлями, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 16 квітня 2008 року за № 18523996: 1 під літ. А – житловий будинок, глина, камінь, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м.; 2 – під літ. Б – хлів, камінь; земельну ділянку, на якій розташовано вказаний житловий будинок, площею 0,15 гектарів (кадастровий номер 6125255400:02:0010931) і належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯД №22884, виданого Управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі 19 лютого 2008 року на підставі договору купівлі–продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського РНО Бриксою Т. І. 19 липня 2006 року за реєстровим № 2553. Державний акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010864400555; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,90 кв.м., житлова площа становить 37,3 кв.м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі–продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського МНО Білецькою Н.А. 13 червня 2003 року за реєстровим №4727 та зареєстрованого Тернопільським МБТІ 17 червня 2003 року за №2068, шляхом їхнього продажу з прилюдних торгів. Скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 вересня 2019 року, що видала головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьна Н.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-9544, виданого 17 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом.
       25 листопада 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьною Н.В. видано постанову у виконавчому провадженні № 37888333, якою, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 2–9544, виданий 17 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом повернуто стягувачу. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 25 листопада 2022 року.
       31 жовтня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьною Н.В. видано постанову у виконавчому провадженні № 37888467 з примусового виконання виконавчого листа № 2–9544, виданого 17 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом на стягнення із відповідачів на користь акціонерного банку «Київська Русь» 120 грн витрат на інформаційно–технічне забезпечення розгляду справи, 1700 грн держмита, сплаченого при подачі позовної заяви, згідно якої вказане виконавче провадження закінчено, оскільки боржником борг сплачено в повному обсязі.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року у справі № 2–9544/10 замінено стягувача ПАТ «Київська Русь» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» у цивільній справі № 2–9544/10 з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2010 року за позовом ПАТ «Київська Русь» до ФОП – ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третіх осіб: ОСОБА_4 , ВАТ КБ «Надра» про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № 26–08\1 від 08 травня 2008 року на предмет іпотеки.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року у справі № 2–9544/10 у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено, оскільки жодного посилання на докази, якими би підтверджувались втрата виконавчого листа, як і самих доказів втрати оригіналу виконавчого листа, ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» не надано.
       06 березня 2023 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Нуждою Ф. Т. одержано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 324867148, згідно якого міститься запис про обтяження № 18920691 (спеціальний розділ) від 08 лютого 2017 року – арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 37888333, виданої 08 лютого 2017 року та про суб`єкта обтяження – відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
       Також адвокат Нужда Ф.Т. надав інформацію за результатами пошуку з Автоматизованої ситеми виконавчого провадження за 06 березня 2023 року, де містяться відомості про ВП № 37888333, а саме: орган ДВС – відділ ПВР УДВС ГТУЮ в Тернопільській області; дата відкриття – 15 травня 2013 року; стан ВП – завершено; боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувач – АБ «Київська Русь».
Відмовляючи у задоволенні скарги про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною, зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту із усього майна, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності скарги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 
       Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Згідно зі ст.42 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, – як заінтересовані особи.
       Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 449 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.
       За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1 ст. 387 ЦПК України).
       Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).
       Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
       Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись із скаргою до суду, оскаржує бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відносно якої (бездіяльності) не можуть бути встановлені процесуальні строки, оскільки поняття бездіяльності не має закінченого строку, воно є таким, що продовжується, і в частині 5 наведеної норми закону відносно бездіяльності строк не встановлено.
       Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 175/3995/17–ц від 25 березня 2020 року зробив висновок, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.
       Таким чином, бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку що ОСОБА_1 строк на звернення із скаргою до суду не пропущено.
       За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно–правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.
       Згідно з ч.1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Відповідно до ч.1 ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
       Згідно з ч.5 ст.13 Закону постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
       Відповідно до ч.4 ст.59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
8) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;
9) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно–промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно–промислового комплексу державної форми власності».
       Звертаючись до суду зі скаргою на дії начальника відділу примусового виконання рішень Глицька І.В. та її представник, адвокат Нужда Ф.Т. зазначали, що скарга про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту із усього майна підлягає задоволенню, оскільки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В даній постанові вказано строк, протягом якого стягувач вправі повторно подати для виконання виконавчий лист – 25 листопада 2022 року, який вже пропущено. Крім того, постановою державного виконавця закінчене виконавче провадження № 3788847 – щодо стягнення витрат на інформаційно–технічне забезпечення розгляду справи та держмита, сплаченого при поданні позовної заяви. Вказані постанови стягувачем не оскаржувались. Заявниця вважає, що викладене свідчить, що стягувач після повернення бланку виконавчого документа про стягнення з боржника кредитної заборгованості визнав повне виконання зобов`язань за кредитним договором та не заперечував проти зняття арешту із майна боржника.
       25 листопада 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьною Н.В. видано постанову у виконавчому провадженні № 37888333, якою, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 2–9544, виданий 17 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом повернуто стягувачу. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 25 листопада 2022 року.
       Пунктом 9 ч. 1 ст.37 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
       Згідно вимог ч. 3 ст. 37 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається, у всіх інших випадках арешт може бути знятий згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», або за рішенням суду.
       Враховуючи вищенаведене, в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону арешт державним виконавцем не знімається.
       Верховний Суд у постанові № 263/1468/17 06 березня 2019 року зробив висновок про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявниця у цій справі.
       Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника ОСОБА_1 про закінчення строку, визначеного у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання – 25 листопада 2022 року, оскільки ч. 5 ст. 37 Закону, згідно якої повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь–якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
       Згідно ч.ч. 1 та 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року № 2–9544/10 замінено стягувача ПАТ «Київська Русь» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» у цивільній справі № 2–9544/10 з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2010 року за позовом ПАТ «Київська Русь» до ФОП – ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третіх осіб: ОСОБА_4 , ВАТ КБ «Надра» про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №26–08\1 від 08 травня 2008 року на предмет іпотеки.
       Стягувач ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» не позбавлений права, передбаченого ч.6 статті 12 Закону на поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, права, передбаченого ч. 5 ст. 37 Закону, на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання.
       Неспроможними є покликання сторони заявника на визнання стягувачем повного виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки доказів погашення боргу матеріали справи не містять, а з огляду на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, а рішення суду залишається невиконаним, підстави для зняття арешту з майна відсутні.
       Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 у якій зазначено, що «згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».
       Державним виконавцем закінчено виконавче провадження № 37888467 з примусового виконання виконавчого листа № 2–9544, виданого 17 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом на стягнення із відповідачів на користь акціонерного банку «Київська Русь» 120 грн витрат на інформаційно–технічне забезпечення розгляду справи, 1700 грн держмита, сплаченого при подачі позовної заяви.
       Разом з тим, арешт на майно ОСОБА_1 накладено у межах виконавчого провадження № 37888333 з виконання рішення суду у частині стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Отже, оскільки на даний час виконавче провадження під № 37888333, згідно із ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», не закінчене, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» і відсутні обставини, передбачені ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», як і відсутні обставини, визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене у виконавчому провадженні № 37888333.
       У постанові від 16 листопада 2022 у справі № 910/7310/22 (п. 10.1) Верховний Суд зазначив, що передбачений частиною першою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та статтею 339 Господарського процесуального кодексу України судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.
       Згідно з ст.5, 14 Закону України Про виконавче провадження» виконавчі дії здійснює саме виконавець (державний чи приватний).
       Відповідно до частин 1-3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
       Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
       Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
       Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
       Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
       Отже, з наведених норм права вбачається, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець не накладає і не знімає арешт з майна та коштів боржників, а лише в порядку контролю може скасувати постанову, яка суперечить вимогам закону, та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
       Щодо зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ), яке накладене у виконавчому провадженні № 37888333, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 18920691; дата та час державної реєстрації: 08 лютого 2017 року 15:34:32; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37888333 від 08 лютого 2017 року, видавник і обтяжувач: відділ примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ); опис предмета обтяження: все нерухоме майно, колегія суддів вважає, що суд не має права зобов`язувати начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано–Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене у виконавчому провадженні № 37888333, оскільки такі дії начальника не передбачені Законом України Про виконавче провадження.
       Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши вищевказані норми закону, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувані дії начальника відділу ДВС не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
       При цьому, слід зауважити, що заявником суду не надано жодних належних та достатніх доказів з приводу того, що перевірка виконавчого провадження була проведена з порушенням вимог чинного законодавства.
       Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у зв`язку з відсутністю виконавчого документу або його дубліката, новий стягувач не порушував питання про подальше стягнення з неї коштів через відсутність передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав, не заслуговують на увагу, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, а рішення суду залишається невиконаним, підстави для зняття арешту з майна відсутні. 
Не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував судової практики Верховного Суду, викладеної у постанові № 2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року, оскільки правовідносини у двох справах не є тотожними. У наведеній постанові Верховним Судом було установлено, що заборгованість за кредитним договором погашена боржником у повному обсязі, претензій щодо його виконання стягувач не має. Однак, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів погашення заборгованості перед стягувачем.
       Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що новий стягувач не подавав повернутий попередньому стягувачу виконавчий лист до виконавчої служби в зв`язку з його втратою, а у видачі дубліката виконавчого листа ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 липня 2020 року у справі №2-9544/10 відмовлено. У наведених вище постановах не містилось рішення про зняття арешту нерухомого майна, 7 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування такого арешту і зняття обтяження, однак, відповіді не отримала. Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2021 на адресу Відділу надійшла заява б/н від 07.12.2021 ОСОБА_1 щодо припинення обтяження на майно у ВП 37888333.
       Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на заяву б/н від 07.12.2021 на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь за вих. № 1/04.1-24 від 04.01.2022 рекомендованою кореспонденцію, що підтверджується поштовою квитанцією № 4602103058265 та відслідковуванням по трекеру відправлення (які містяться в матеріалах судової справи).
       Колегія суддів прийшла до висновку, що всі дії державного виконавця відповідають пункту 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, що свідчить про належне виконання начальником ВДВС своїх посадових обов`язків та спростовує доводи апеляційної скарги боржника про неповноту та невмотивованість винесеної ним постанови.
       Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вказаних вище вимог, і підстав для її скасування з мотивів наведених у скарзі не має.
За наведених вище обставин та підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, ч.6 ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановиВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуюча                                                         Дикун С. І.

Судді:                                         Бершадської Г.В. 

                                                                       Храпак Н.М.