ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 липня 2023 року                        місто Чернівці справа №727/1900/23
провадження №22-ц/822/559/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н. К.
суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.
секретар Конецька Д.Г.
за участю: представника позивача Тарновецького В.І.,
представника відповідача Самокиша В.Ю.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Сенс–Банк» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу, головуючий в суді першої інстанції суддя Бойко М.Є.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (на даний час назву змінено на «Сенс Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу та 3% річних.
Посилався на те, що 27 вересня 2013 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення банку ОСОБА_2 , було укладено Договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) №48, на суму 30 000,00 гривень з нарахуванням відсотків в розмірі 24% річних.
Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.
У відповідності до п.1.3 вказаного Договору № 48 на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються з правом конвертації. Також, відповідно до п.1.3. Договору позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти: 27 вересня 2013 року - 30 000,00 гривень; 15 листопада 2013 року - 10 000,00 гривень; 22 січня 2014 року - 6134,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на депозит. Таким чином, станом на 22 січня 2014 року згідно договору та розпоряджень на внесення коштів на депозит сума вкладу становила 50 000,00 гривень. 03 жовтня 2014 року відповідно до розпорядження на проведення конвертації валюти та нарахування відсотків, вклад у розмірі 50 000,00 грн. було конвертовано у 4902,00 долара США, по курсу 10,20 грн за 1 дол. США та нараховано відсотки у розмірі 285,00 доларів США, тобто загальна сума вкладу складає 5187,00 доларів США. В кінці листопада 2014 року ОСОБА_1 стало відомо про відкриття 21 листопада 2014 року кримінального провадження №12014260110000622 за обвинуваченням колишнього начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 101 ч.3, ст. 191 ч.4, ст. 191 ч.5, ст. 200 ч.2 КК України.
Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, внесена ним сума до даного банку у розмірі 5187, 00 доларів США залишається неповернутою. Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу, а факт привласнення коштів керівником відділення банку свідчить про наявність деліктних відносин, а тому це питання повинно вирішуватись у межах кримінальної справи. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30 листопада 2022 року змінило назву на АТ «Сенс Банк». 
Вказував, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідача повинні бути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, за період з 01 травня 2017 року по 24 лютого 2023 року в розмірі 905,95 доларів США. 
Просив стягнути АТ «Сенс Банк» на його користь гривневий еквівалент 6092,95 доларів США згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на дату прийняття рішення, що складається з суми неповернутого банківського вкладу у розмірі 5187,00 доларів США та 3% річних згідно ст.625 ЦК України у розмірі 905,95 доларів США. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2023 року позов  ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про стягнення банківського вкладу та 3% річних задоволено повністю.
Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу №48 від 27 вересня 2013 року в сумі 222 810 грн. 65 коп.
Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави судовий збір в сумі 2228,11 гривень.
Повний текст рішення складено 10 травня 2023 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Акціонерне товариство «Сенс Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 травня 2023 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
Посилалося на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано матеріально-правові норми права, які встановлюють за яких обставин договір банківського вкладу вважається укладеним та як саме має бути оформлений касовий документ на підтвердження внесення коштів на рахунок. 
Вказує, що з наданого Позивачем розпорядження не вбачається на який саме рахунок вносились вказані ним кошти, не зазначено ідентифікуючих даних Позивача, зокрема в розпорядженні не вказано: платника та отримувача, на який рахунок вносяться кошти, призначення платежу, відсутній підпис касира, не вказано призначення платежу, вказану іншу дату договору.
Вважає, що розпорядження на суму внесення коштів на депозит не можуть бути підтвердженням внесення коштів, оскільки такі розпорядження не можуть бути доказом внесення грошових коштів, зважаючи на положення п.2.2 Розділу IV Інструкції, якою встановлено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу та за такими прибутковими касовими документами як заявою на переказ коштів. 
Судом першої інстанції проігноровано те, що позивач не надав всі сторінки договору, зокрема відсутні копії 3-ї та 4-ї сторінок. В зазначених договорах відсутній ідентифікаційний номер Позивача. 
Крім цього, внесення грошової суми не підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Вказують, що оскільки недодержана письмова форма договору банківського вкладу, цей договір є нікчемним. 
Крім цього, в даній справі не встановлено, що стосовно колишнього начальника відділення ОСОБА_2 винесено обвинувальний вирок, тобто її вина і факти отримання коштів не встановлені. 
Також суд не може прийняти як належний доказ висновок експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, оскільки немає обвинувального вироку. 
Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.257, 251 ЦПК України відмовив банку в задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду та зупинення провадження у справі, а також, що позивачем пропущений строк позовної давності, а суд першої інстанції не застосував наслідки її пропуску. 
Вважають, що рішення ухвалене судом першої інстанції не відповідає вимогам закону. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Тарновецький В.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказав, що недотримання уповноваженим працівником банку вимог законодавства не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми такого договору і така правова позиція Великої Палати викладена в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.
Вважає доводи апелянта помилковими і практика Верховного Суду на даний час у даній категорії справ тлумачиться виключно на захист прав владників. 

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
27 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення Василькової Г.В., укладено Договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) №48 на суму 30 000,00 гривень з нарахуванням відсотків в розмірі 24% річних. Згідно із умовами цього договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору. Депозитний вклад залучається на строк з 27 вересня 2013 року по 27 березня 2014 року включно (а.с.17-18).
Пунктом 1.3. вказаного Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. З копії розпорядження на внесення коштів на депозит від 27 вересня 2013 року, виданого Кіцманським відділенням ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк», вбачається, що його видано на виконання умов договору №48 від 27 вересня 2013 року, за яким: дата внесення коштів – 27 вересня 2013 року, дата закінчення депозиту 27 березня 2014 року, код строку кредитних ресурсів – у кінці терміну, автопролонгація, строковість депозиту - короткостроковий , сума внесення коштів на депозит 30 000 гривень. Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_1 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова ». Дата рахунку 27 вересня 2013 року. Також наявний відтиск печатки каси №1 банку (а.с.19). 
Згідно копії розпорядження на внесення коштів на депозит №48 від 15 листопада 2013 року, виданого Кіцманським відділенням ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк», за яким: дата внесення коштів – 27 вересня 2013 року, дата закінчення депозиту 27 березня 2014 року , вбачається, що ОСОБА_1 вніс на депозит кошти у розмірі 10 000,00 гривень. Загальна сума вкладу 40000,00 гривень .Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_1 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова ». Дата рахунка 15 листопада 2013 року (а.с.20).
Згідно копії розпорядження на внесення коштів на депозит №48 від 22 січня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк», за яким: дата внесення коштів – 27 вересня 2013 року, дата закінчення депозиту 27 березня 2014 року , вбачається, що ОСОБА_1 вніс на депозит кошти у розмірі 6 134, 00 гривень. Загальна сума вкладу 50 000,00 гривень. Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_1 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова ». Дата рахунка 22 січня 2014 року (а.с.21).
Згідно копії розпорядження на проведення конвертації валюти та нарахування відсотків на депозит №48 від 03 жовтня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк», за яким: сума вкладу : 50 000, 00 гривень по курсу 10,20 грн. – 4 902,00 дол. США. Сума нарахованих відсотків – 285,00 дол. США. Загальна сума вкладу – 5187, 00 дол. США (а.с.22) 
Судом також встановлено, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 , обвинувачується, зокрема, в тому, що 27 вересня 2013 року, перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в м. Кіцмань по вул. Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 грн. для відкриття депозитного рахунку на його ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти ОСОБА_2 в касу банку не внесла, не відобразила дану операцію по обліках банку та, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд. 
3 метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_2 , в службовому кабінеті банку склала договір №48 банківського вкладу «Інвестиційний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 на суму 30000 грн., з нарахуванням 24 % річних. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_1 . Крім цього, ОСОБА_2 , склала розпорядження про внесення коштів на депозит, в якому зазначила, що ОСОБА_1 внесено в банк кошти в розмірі 30000 грн., підписала розпорядження від свого імені та завірила печаткою ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса №l». 
В подальшому ОСОБА_2 продовжуючи свою злочинну діяльність, отримала від ОСОБА_1 нібито для поповнення депозитного рахунку 15 листопада 2013 року 10 000,00 гривень, 22 січня 2014 року 6134,00 гривень, якими заволоділа на свою користь. 
03 жовтня 2014 року ОСОБА_2 здійснила конвертацію валюти на рахунку ОСОБА_1 і згідно розпорядження сума депозиту складала 5187 доларів США, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. 
Таким чином, в період часу з 27 вересня 2013 року по 03 жовтня 2014 року ОСОБА_2 , діючи умисно, протиправно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами ОСОБА_1 в сумі 5187 доларів США що згідно курсу НБУ становило 67119 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму (а.с.35-38). 
ОСОБА_1 по даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим. 
Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №164-К від 29 січня 2015 року, що проводилась в межах кримінального провадження №12014260110000622, підписи в наступних документах: договорі банківського вкладу «Інвестиційний» № 48 від 27 вересня 2013 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у графах «Від імені Банка», «Начальник відділення Василькова Г.В.».; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 27 вересня 2013 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , у графі «Начальник Кіцманського відділення» навпроти прізвища « ОСОБА_2 »: розпорядженні на внесення коштів на депозит від 15.11.2013 року, виданому на ім?я ОСОБА_1 , у графі «Начальник Кіцманського відділення» навпроти прізвища « ОСОБА_2 »; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 22 січня 2014 року, виданому на ім?я ОСОБА_1 , у графі «Начальник Кіцманського відділення» навпроти прізвища « ОСОБА_2 »; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 03 жовтня 2014 року, виданому на ім?я ОСОБА_1 , у графі «Начальник Кіцманського відділення» навпроти прізвища « ОСОБА_2 », рукописні записи у розпорядженні на внесення коштів на депозит від 03 жовтня 2014 року виданому на ім`я ОСОБА_1 виконані ОСОБА_2 (а.с.40-54).
 За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів виготовлено висновок №214-К від 19 лютого 2015 року, з якого вбачається, що відбиток печатки : «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» *Кіцманське відділення-*Ідентифікаційний код 00039019* КАСА№1» нанесено у наступних документах: договорі банківського вкладу «Інвестиційний» №48 від 27 вересня 2013: укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 : розпорядженні на внесення коштів на депозит від 27 вересня 2013 року виданому на ім`я ОСОБА_1 ; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 22 січня 2014 року, виданому на iм`я ОСОБА_1 ; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 03 жовтня 2014 року, виданому на ім`я ОСОБА_1  (а.с.55-71).
Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Сенс Банк» (а.с.101-102). 
06 березня 2015 року Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що ОСОБА_2 з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.75-92).
Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою ОСОБА_2 ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.
Згідно довіреності, ОСОБА_2 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.
Станом на 30 січня 2015 до Банку звернулось 128 осіб із зверненнями щодо перевірки наявності депозитних вкладів та їх повернення, серед яких є і ОСОБА_1 (а.с.80).
Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03 жовтня 2019 року.
Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк».

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами факт укладення договорів банківського вкладу та внесення ним коштів на депозит, які банком на вимогу вкладника не було повернуто.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який
не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Щодо підтвердження факту укладання договорів банківського вкладу
Частинами першою, другою статті 202 ЦК України передбачено,
що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (п.2 ст.208 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов
та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк),
що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму
та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі – Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час – час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі – Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції № 492); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі, один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти
на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ,
що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу
з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа,
що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 01 лютого 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-677св18),
від 24 жовтня 2018 року у справі № 752/3746/15-ц (провадження
№ 61-21029св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-40082св18), від 14 листопада 2019 року у справі
№ 752/3746/15-ц (провадження № 61-6196св19), від 03 червня 2020 року
у справі № 752/7208/15-ц (провадження № 61-14740св19).
27 вересня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В. та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору) №48, на суму 30 000,00 гривень, що підтверджується розпорядженням на поповнення вкладу від 27 вересня 2013 року. Банк відкриває клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1 для внесення грошових коштів. 1.1.1. Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. У відповідності до п.1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються (а.с.17-18)
У матеріалах справи наявні розпорядження ПАТ «Укрсоцбанк» на внесення коштів на депозит та про додаткові внески коштів, які видала та підписала від свого імені, завіряючи печаткою банкою ОСОБА_2 , що відповідно до пунктів 1.1 указаних договорів є підтвердженням внесення клієнтом грошових коштів.
Відповідач в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що укладені між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» договори не відповідають за формою та змістом договорам банківського вкладу, а надані розпорядження на внесення коштів за депозит не відповідають визначеним Національним банком України формам ведення та обліку касових операцій, і не можуть бути належними доказами внесення ОСОБА_1 грошових коштів на рахунок банківської установи на виконання умов цих договорів.
Колегія суддів вважає такі доводи відповідача помилковими.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені
в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 66-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), на яку також посилається заявник апеляційної скарги, зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважатися недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».
У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня
2013 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначив,
що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує
її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі – Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).
Тобто, позивач правомірно сподівався на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.
При цьому саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу),
та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, провадження № 14-703цс19, та від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу «Інвестиційний» від 27 вересня 2013 року №48.
Вказаний договір у судовому порядку не розірвано, недійсним не визнано, тому його чинність презюмується (стаття 204 ЦК України).
Тобто позивач має право вимоги до банку про повернення вкладів
за договором банківського вкладу та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.
Отже, суд першої інстанції, встановивши, що відповідальний працівник банку отримав кошти у загальному розмірі 50000 гривень для поміщення на належний ОСОБА_1 рахунок (депозитний), відкритий на підставі договору банківського вкладу, однак не вніс їх, в подальшому конвертувавала їх у 4902 долара США, також було нараховано відсотки у розмірі 285 доларів США, загальна сума вкладу складала 5187 доларів США, а тому суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення суми банківського вкладу за договором.
Апеляційний суд зауважує, що питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань
за відповідними договорами.
Отже, посилання апелянта на помилкове врахування районним судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року
у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, через відсутність обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 є неправильним, адже районний суд урахував й інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у цій постанові, а не лише про наявність вироку, які є релевантними для цієї справи.

Щодо стягнення 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. 
Колегія суддів зазначає, що 3 % річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року справі № 757/40017/17-ц (провадження № 61-4249св19)).
У справі, що переглядається: предметом спору є саме вимоги про стягнення коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем заявлені позовні вимоги в межах строку позовної давності (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК).
Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.  Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду
від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження
№ 61-5238св22), від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640 св 21).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності у рамках даної справи щодо стягнення 3% річних, що розпочався в травні 2017 року, не закінчився в травні 2020 року, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з банку на користь позивача 3% річних в розмірі 905,95 доларів США, оскільки після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.
З урахуванням вищенаведеного, судом першої інстанції належним чином оцінено наявні у матеріалах справи докази, правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України зазначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням приписів цієї норми, підстав для розподілу судових витрат немає, а витрати відповідача понесені ним у суді апеляційної інстанції, залишаються за ним та відшкодуванню не підлягають.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий                                            Н.К. Височанська
Судді:                                                 М.І. Кулянда
Н.Ю. Половінкіна