Дата документу 08.08.2023 Справа № 334/4352/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/4352/23                                Головуючий у 1 інстанції: Коломаренко К.А.
№ 22-ц/807/1620/23                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2023 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Камалова В.В.
розглянувши апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2023 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою судуКонцерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 року заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, залишено без руху, запропоновано заявнику виправити недоліки та роз`яснено, що в іншому випадку заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2023 року отримано в приміщенні суду представником позивача Калініною-Заєць Ю.М. 15.06.2023 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи, але станом на 21.06.2023 року ухвала про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2023 року не виконана, з заявами про продовження процесуального строку, визначеного судом, неможливість виконати ухвалу суду з поважних причин позивач до суду не звертався.

З цих підстав оскаржуваною ухвалою було повернено позовну заяву.

Судова колегія враховує, що в ухвалі про залишення позову без руху суд першої інстанції зазначив, що підставою є те, що позовна заява підписана представником позивача та додана довіреність яка уповноважувала на це представника, проте немає підтвердження що довіреність видана керівником, який також має повноваження на видання довіреності.

При цьому суд не зазначив, які саме сумніви викликала зазначена довіреність.

Також судом в ухвалі про залишення без руху позовної заяви міститься посилання на відсутність доказів постачання гарячої води, актів зняття показань тощо.

Залишення позовної заяви через ненадання доказів є неприпустимим, позаяк такі докази можуть бути надані на наступних стадіях розгляду справи.
До того ж відсутність доказів взагалі не є підставою для неприйняття позову, а може бути підставою для відмови у ньому.

Інші зазначені в ухвалі про залишення позову буз руху недоліки, наприклад відсутність доказів направлення відповідачу претензій мають ознаки формального ставлення суду до прийняття позовної заяви.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, поклавши на позивача обов`язок збору та доручення до позовної заяви доказів, наявність нічим не підтвердженого сумніву у повноваженнях представника тощо зумовили необґрунтоване повернення позовної заяви, а відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2023 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков